Справа № 477/2395/21
Провадження № 2-з/477/83/21
У Х В А Л А

про забезпечення позову

07 грудня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Полішко В.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 липня 2021 року № 30. Скасувати реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0013, загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та зобов`язати державного реєстратора, виконавчий комітет Новодеської міської ради внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування реєстрації прав власності на земельну ділянку ОСОБА_2 . Стягнути з відповідачі судові витрати.

Одночасно з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту: на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 ; на належну останній земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0013, загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили; заборони будь-яким особам встановлювати паркани та огорожі по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили. Посилається за те, що предметом позову є право відповідачки на земельну ділянку, яку вважає незаконно переданою у власність рішенням Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 липня 2021 року № 30, яке на його думку прийняте з суттєвими порушеннями вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вважає можливим здійснити розгляд заяви про забезпечення позову без виклику сторін.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 статті 150 ЦПК України передбачає такі види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з часиною 2 статті 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З огляду на роз`яснення у пункті 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливість виконання рішення.

З матеріалів заяви вбачається, що між сторонами наявний майновий спір, з огляду на який є підстави для вжиття заходів забезпечення позову частково.

Заявник просить вжити захід забезпечення позову у виді накладення арешту: на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 ; на належну останній земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0013, загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили. Крім цього, просить заборони будь-яким особам встановлювати паркани та огорожі по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів долучених до неї предмет позову стосується права відповідачки на земельну ділянку, яку як вважає позивач їй незаконно передано.

На підставі викладеного, враховуючи доведеність обґрунтованості доводів заявника стосовно того, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову існує вірогідність відчуження земельної ділянки, в той час як на її території розташоване нерухоме майно, належне заявнику, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню частково, в частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0013, загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили, оскільки вважає ці заходи достатніми для запобігання ускладненню та неможливості виконання рішення суду.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовані три головні критерії допустимості та правомірності втручання у право власності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: наявність правових підстав (законність втручання); наявність «суспільного інтересу» для застосування обмежень (легітимна мета втручання); забезпечення справедливої рівноваги (балансу) між суспільними інтересами та необхідністю дотримання основних прав особи (пропорційність втручання). Законність як критерій втручання у право власності особи вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному законодавстві, але щоб таке законодавство відповідало вимогам якості, необхідними елементами якої є, зокрема, доступність і передбачуваність. Втручання у право власності є допустимим лише в тому випадку, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного інтересу. Європейський суд з прав людини, не даючи визначення суспільного інтересу чи вичерпного переліку інтересів суспільства, задля досягнення яких держава може обмежувати право власності, формулює лише загальний підхід, зазначаючи, що поняття «суспільний інтерес» в обов`язковому порядку має тлумачитися широко, тим самим надаючи державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Незважаючи на те, що національні органи наділяються широкими рамками розсуду під час прийняття рішень щодо втручання у право власності фізичних та юридичних осіб за наявності правомірної мети в суспільних інтересах, буде вважатися порушенням ст. 1 Першого Протоколу, якщо не було забезпечено справедливої рівноваги (балансу) між вимогами суспільних інтересів та необхідністю дотримання основних прав відповідної особи принципу пропорційності, одним із важливих елементів якого є надання справедливої та обґрунтованої компенсації в разі втручання у право на мирне володіння майном.

Суд не вбачає підстав для накладення арешту на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , оскільки він не є предметом спору і застосування такого заходу забезпечення буде неправомірним втручанням у право власності особи.

Щодо вимог про заборону будь-яким особам встановлювати паркани та огорожі по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , то заявником не обґрунтовано та не надано доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Станом на час розгляд судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 154, 258, 260 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі № 477/2395/21, а саме: накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0013, загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до закінчення розгляду справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копії ухвали направити заявнику для відома.

Копію ухвали направити уповноваженим органам для виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ст.ст.354-355 ЦПК України ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня одержання позивачем її копії.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Суддя В.В. Полішко