Справа № 145/2290/18
Провадження № 22-ц/801/298/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 рокуСправа № 145/2290/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., особи, яка подала апеля-ційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Лінкевича Б.П., предтавника позивача ОСОБА_2 адвоката Лісниченка С. В., розглянув-ши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Новоміської сільської ради Тиврівського

району Вінницької області, ОСОБА_1 про встанов-

лення факту, що має юридичне значення, визначення додаткового строку

для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішен-ня Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року, ухвалене в приміщенні суду в смт Тиврів Вінницької області за головування судді Мазурчака А. Г., повний текст якого виготовлений 02 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся у Тиврівський районний суд Вінницької області з позовом до Новоміської сільської ради Тиврівського райо-ну Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, по-силаючись з урахуванням уточненої позовної заяви на наступні обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нове Місто Тиврівського району Вінницької області по-мерла ОСОБА_3 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18 квітня 2018 року Тиврівським ра-йонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного тери-торіального управління юстиції у Вінницькій області. Про заповіт, складений ОСОБА_3 29 березня 1998 року, яким все своє майно вона заповіла по-зивачу, останній довідався у листопаді 2017 року. Звернувшись у Новоміську сільську раду Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_2 отримав посвідчений секретарем виконавчого комітету сільської ради Лісовенко В. М. дублікат заповіту померлої, зареєстрований у реєстрі за № 5. У заповіті прізви-ще спадкодавиці замість « ОСОБА_4 » зазначене « ОСОБА_5 », через що не-можливо прийняти і оформити спадщину. З метою захисту своїх інтересів, по-силаючись на необізнаність про наявність заповіту ОСОБА_3 , ОСОБА_2 просив суд встановити факт, що заповіт від імені ОСОБА_3 , скла-дений 29 березня 1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Но-воміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко В.М., зареєстрований у реєстрі за № 5, належить померлій 13 травня 2000 року в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_3 . Крім цього ОСОБА_2 просив суд визначити йому додатковий строк у два місяці для подання до Тиврівської державної нотаріальної контори заяви про прийнят-тя спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений повністю.

23 березня 2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Лісниченко С. В. звернувся в суд із заявою про перегляд рішення суду від 26 лютого 2020 року за нововиявленою обставиною, якою зазначив успадкування за законом після смерті ОСОБА_3 майна у 2009 році ОСОБА_6 . Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року заява адвоката Ліс-ниченка С. В. задоволена, рішення суду від 26 лютого 2020 року скасоване за нововиявленою обставиною, зобов`язано Тиврівську державну нотаріальну кон-тору надати суду інформацію про те, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Тиврів Вінницької області. Справа призначена для подальшого розгляду.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 травня 2020 року до участі у цій справі в якості співвідповідача залучений ОСОБА_1 - спадкоємець, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 та 14 грудня 2005 року отримала сві-доцтво про право на спадщину за законом.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений повністю. Судом встановлений факт, що заповіт від імені ОСОБА_3 , складений та виданий 29 березня 1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новомісь-кої сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко В. М., за-реєстрований у реєстрі за № 5, належить померлій 13 травня 2000 року в с. Но-ве Місто Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_3 . ОСОБА_2 визначений додатковий двомісячний строк для подання у Тив-рівську державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, яка від-крилася після смерті ОСОБА_3 . Початок перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини починається з дня набрання рішен-ням суду законної сили.

Не погоджуючись з ухваленим 23 листопада 2020 року рішенням суду пер-шої інстанції, відповідач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення в частині визначеного ОСОБА_2 додаткового двомі-сячного строку для подання у державну нотаріальну контору заяви про прий-няття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , скасувати, ухва-лити у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_2 у визначенні додат-кового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Скаржник вважає оскаржуване у зазначеній частині судове рішення незаконним, ухваленим за не-повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповід-ності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, за невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

01 лютого 2021 року до апеляційного суду надійшло письмове пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката Лісниченка С. В., яке по суті є відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . У поясненні підкреслено, що на ви-конання приписів Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язані повідомити про це спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, зро-бити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення, повідомлення у пре-сі. Невиконання положення закону про повідомлення спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини. Критикуючи свідчення суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , адвокат вказує, що ці особи є батьками дружини ОСОБА_1 , тому свідчили на його користь. ОСОБА_6 , оформляючи спадщину за законом після ОСОБА_3 , письмово повідомила державного нотаріуса Тиврівської дер-жавної нотаріальної контори про відсутність крім неї інших спадкоємців помер-лої, що не відповідає дійсності. Стосовно застосування на вимогу ОСОБА_1 у вирішенні цього спору строку позовної давності, то представник ОСОБА_9 зауважив, що строк, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, не є строком позовної давності, оскільки при наявності поважних причин спадкоємцю може бути визначений додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. За викладеного ОСОБА_9 вважає необхідним від-мовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , залишити без змін рішен-ня Тиврівського районноо суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі від-повідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Лінкевича Б. П., заперечення на скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката Лісниченка С. В., до-слідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукуп-ності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішен-ня в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов вис-новку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, обґрунтованим та справедливим.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_3 . У листопаді 2017 року при відвідуванні родичів в с. Красному Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_2 повідомили про складений ОСОБА_3 на його ім`я заповіт, яким вона усе своє майно заповіла йому. Останній звернувся у Новоміську сільську раду Тиврівського району Вінницької області та отримав дублікат за-повіту від 29 березня 1998 року, зареєстрованого у реєстрі з № 5, де прізвище спадкодавиці « ОСОБА_5 » відрізняється від зазначеного у свідоцтві про смерть « ОСОБА_4 ». За обставин, що фактично мають місце, ОСОБА_2 звернувся в суд з даними вимогами.

Задовольняючи повністю позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інс-танції, посилаючись на норми статей 1268, 1270, 1272 ЦК України, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши за своїм внутрішнм переконан-ням наявні у справі та добуті в ході судового розгляду спору докази, показання допитаних свідків, беручи до уваги роз`яснення пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд зауважив, що згідно з витягом із журналу реєс-трації нотаріальних дій за 1995-2000 роки 29 березня 1998 року ОСОБА_3 на дому склала заповіт, про який ОСОБА_2 не був обізнаний до листопада 2017 року, що є істотною обставиною, через яку спадщина за заповітом не була прийнята у встановлені строк і порядок та у зв`язку із чим строк позовної дав-ності для звернення в суд за захистом порушених прав та інтересів позивачем не пропущений.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 23 листопада 2020 року, як правильними, справедливими, такими, що грунтуються на доказах, представлених позивачем на доведення заявленого в суд позову. Позов ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщин слід визнати доведеним, обгрунтованим та спра-ведливим.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України ).

Керуючись приписами частини десятої статті 84 ЦПК України, зважаючи на значення наявних у матеріалах справи доказів, необхідно зробити висновок про недоведеність заперечень відповідача ОСОБА_1 щодо заявлених в суд вимог ОСОБА_2 , через що майнові права останнього підлягають судовому за-хисту шляхом задоволення позову судом першої інстанції, залишення без змін цього судового рішення судом апеляційної інстанці.

При цьому апеляційний суд вважає доцільним підкреслити ті фактичні неза-перечувані обставини у справі, що оформляючи спадщину за законом у 2005 році, ОСОБА_6 подала у Тиврівську державну нотаріальну контору 14 грудня 2005 року заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , повідомивши нотаріальну контору, що інших спадкоємців на спадкове майно у померлої немає, що не відповідало дійсності.

Крім цього згідно із статтею 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування у сільських населених пунктах, яка уповнова-жена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язані повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Вказані особи, уповноважені на вчинення нотаріальних дій, можуть зробити виклик спадкоємців шляхом публічного ого-лошення чи повідомлення у пресі аби не допустити пропуску ними шестимі-сячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини.

Неповідомлення нотаріусом спадкоємця про наявність заповіту дійсно є по-важною причиною для надання судом додаткового строку для прийняття спад-щини. Саме такі обставини мають місце у цій цивільній справі стосовно спад-коємця за заповітом позивача ОСОБА_2 .

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 23 листопада 2020 року, від-повідач ОСОБА_1 зазначив, що погоджується з цим рішенням в частині вста-новлення факту, що має юридичне значення, оскільки йому відомо, що ОСОБА_10 за життя дійсно склала заповіт на все своє майно на користь ОСОБА_11 . Не погоджуючись з рішенням суду в частині надання ОСОБА_2 до-даткового двомісячного строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заперечує факт необізнаності позивача про існування заповіту померлої на його ім`я, посилаю-чись при цьому на показання допитаних судом свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , присутність ОСОБА_2 на похоронах ОСОБА_3 у 2000 році, де йому ОСОБА_6 нагадувала про наявність заповіту, на що він відповів, що не претендує на спадщину і не має наміру її оформляти. Скаржник вважає, що у позивача немає поважних причин, які б дозволяли надання йому додатко-вого строку для прийняття спадщини, він постійно проживав і проживає в Україні, відповідач Новоміська сільська рада Тиврівського району Вінницької області просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, позивач пропустив строк позовної давності для звернення в суд з даними позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати такими, що заслуговують на увагу, вони не є достатніми для задоволення її вимог і скасування законного та справедливого рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі наявних у справі, добутих під час її розгляду доказів. Судом першої інстанції дана вірна та об`єктивна оцінка вказаним доказам, досліджені та всебічно оцінені усі дово-ди та заперечення учасників справи, показання допитаних свідків. Колегія суд-дів апеляційного суду не знаходить законних підстав для надання будь-яких преференцій відповідачу у доведеності його позиції щодо безпідставності заяв-лених, зокрема, до нього позовних вимог ОСОБА_2 . Щодо позиції у справі Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, то як уба-чається із справи, вона є змінною, тобто не визначальною у вирішенні цього ци-вільного спору.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про безпідставність апе-ляційної скарги ОСОБА_1 , яка задоволенню не підлягає як необгрунтована, безпідставна.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини першої статті 77, частини другої статті 78, статті 79, частини першої статті 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути під-тверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встано-вити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності да-ють змогу дійти висновку про наяв-ність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук