22-ц/804/100/21
221/9339/19

Головуючий у І інстанції Безрук Т.В. Єдиний унікальний номер 221/9339/19
Номер провадження 22-ц/804/100/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Зайцевої С.А.,

Пономарьової О.М.,

секретар Сікора М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу казенного підприємства «Південукргеологія» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача КП «Південукргеологія» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Уточнивши позовні вимоги посилався на те, що з 1994 року працював у Приазовській геологорозвідувальній експедиції. Наказом № 87/1 від 30 вересня 2015 року його було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Оскільки відповідач на день звільнення не провів з ним повний розрахунок, просив стягнути з останнього на свою користь невиплачену заробітну плату у сумі 26 247 грн. 99 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 03 вересня 2015 року по день ухвалення рішення у справі.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на його користь заборгованість з нарахованої та невиплаченої заробітної плати у розмірі 26 247 грн. 99 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 244 455 грн. 40 коп. з наступним утриманням всіх обов`язкових податків та платежів, а також стягнуто у дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції КП «Південукргеологія» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши його розмір. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції стягуючи на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені не застосував принцип співмірності. Крім того, звертає увагу що суд невірно визначився з періодом, за який необхідно розраховувати середній заробіток, оскільки датою ухвалення рішення є 06 серпня 2020 року, а розрахунок проведений судом до 11 серпня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовою повісткою (а.с. 98) та телефонограмою (а.с. 97), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судового збору змінити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1994 року працював в Приазовській геологорозвідувальній експедиції та наказом №17г-к від 01 липня 1997 року звільнений з роботи в зв`язку із переведенням до Приазовської ГРЕ прямого підпорядкування КП «Південукргеологія» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. Наказом № 87/1 від 03 вересня 2015 року звільнений за власним бажанням (а.с. 8, 12-13).

З довідки КП «Південукргеологія» № 01/12-313 від 25 травня 2020 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2015 року складає 26 247 грн. 99 коп. (а.с.9).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 198 грн. 10 коп., що підтверджується довідкою КП «Південукргеологія» від 25 травня 2020 року за № 01/12-313 (а.с.15).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Оскільки судом було встановлено на підставі наявних доказів, що відповідач по теперішній час не провів повний розрахунок з позивачем, позовні вимоги судом першої інстанції задоволені, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по нарахованій але невиплаченій заробітній платі не оскаржується, а відтак в цій частині не переглядається.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, вищезазначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо застосування статті 117 КЗпП України.

Оскільки відповідач не оспорює висновок суду першої інстанції щодо порушення ним норм трудового законодавства у частині невиплати позивачу заробітної плати при звільненні, наявні підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції стягнув його за період з 04 вересня 2015 року до 11 серпня 2020 року в сумі 244 455 грн. 40 коп., однак, як зазначає відповідач в апеляційній скарзі та з чим погоджується колегія суддів, визначений період є невірним, оскільки днем ухвалення рішення є 06 серпня 2020 року, кількість робочих днів складає не 1234 робочих днів, а 1231 робочий день, а тому фактичний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за 1231 робочих дня складає 198,10 грн. х 1231 днів = 243 861 грн. 10 коп.

Однак, враховуючи принцип співмірності вбачається, що така сума в 9,3 рази перевищує розмір заборгованості по заробітній платі.

Застосовуючи до спірних правовідносин критерій зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку працівника за час затримки роботодавцем розрахунку при його звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 заявлено до стягнення з підприємства суму невиплаченої заробітної плати у сумі 26 247 грн. 99 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 03 вересня 2015 року по день ухвалення рішення по справі, тобто по 06 серпня 2020 року. Звернувся позивач до суду із позовом у грудні 2019 року зі спливом більше трьох років після звільнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за можливе застосувати принцип співмірності та стягнути з відповідача середній заробіток за порушення строків виплати належних позивачу коштів при звільненні у розмірі 26 427 грн. 99 коп. з огляду стягнутої судом першої інстанції суми невиплаченої заробітної плати.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої зазначеної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у свої постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

ОСОБА_1 при подачі позову не було сплачено судовий збір за позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2 707 грн. 03 коп. = 1%(2 6247,99+244 455,40). Оскільки рішення суду першої інстанції змінено, то пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати у розмірі 528 грн. 41 коп. (26 427,99 х 2, що складає 19,52 % задоволених вимог від заявлених). Оскільки апеляційна скарга задоволена повністю, за результатами апеляційного розгляду судове рішення змінюється та зменшується сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то відповідач має право на компенсацію за рахунок позивача судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 3 666 грн. 83 коп.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу казенного підприємства «Південукргеологія» задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судового збору змінити.

Стягнути з казенного підприємства «Південукргеологія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26 427 (двадцять шість тисяч чотириста двадцять сім) грн. 99 коп.

Стягнути з казенного підприємства «Південукргеологія» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь казенного підприємства «Південукргеологія» судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3 666 (три тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 83 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 лютого 2021 року.

Судді В.М. Барков

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова