ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6458/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/369/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участю секретаря - Романської К.М.,

сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката - Денисовського М. Д.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/6458/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, відповідно до якого просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , 2015 року народження, а також стягувати з ОСОБА_2 у користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , 2015 року народження у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, а також понесені судові витрати. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який у подальшому розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.10.2017 року. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 життям неповнолітньої доньки не цікавився, не приймав та не приймає участі у її вихованні не допомагає матеріально, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дитини .

Позивачка зазначила, що на даний час проходить інтернатуру після закінчення Тернопільської державної медичної академії ім..І.Горбачевського, самостійного заробітку чи доходу, який би використовувався на утримання дитини не має. Позивачу відомо, що ОСОБА_2 працює на об`єктах будівельної галузі м.Тернополя та має мінливий, нерегулярний дохід, а тому може сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини, відповідно до якого просить встановити йому наступний графік побачень із донькою ОСОБА_3 , а саме кожної суботи з 15.00 до 19.00 год. в присутності матері в громадських місцях (торгових центрах, дитячих ігрових кімнатах, парках, тощо), на день народження доньки та у великі релігійні свята за домовленістю із матір`ю. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначив, що з моменту розлучення із ОСОБА_1 , тобто з 2017 року намагався зустрічатись із неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , однак ОСОБА_1 чинила йому перешкоди у цьому.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів задоволено частково.

Вирішено стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 у користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн.. 80 коп. У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , поклавши на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини, задоволено.

Встановлено ОСОБА_2 графік участі у спілкуванні та вихованні із неповнолітньою дитиною - дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке проводити в такі дні: - щосуботи з 15.00 год. до 19.00 год., а також у день народження дитини та релігійних свят, за домовленістю із матір`ю.

Побачення та спілкування з дитиною проводити у присутності матері, у тому числі в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання неповнолітньої дитини.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що після розірвання шлюбу відповідач по справі ОСОБА_2 жодним чином не цікавився життям доньки ОСОБА_3 , не провідував її, не телефонував, не надавав будь-яких грошових коштів на її утримання, не оплачував аліментів, не купував ліків, продуктів харчування, одягу, не оплачував перебування в дошкільному закладі, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Поводить себе агресивно стосовно неї та доньки, а також відносно інших людей про що свідчать неодноразові звернення в поліцію

Також зазначає, що суд безпідставно та в супереч вимогам закону не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 14.11.2019р. № 1013, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_3 17.08.2015р. Крім цього, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у ній.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.04.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2017 року).

У даному шлюбі в них народилася одна дитина: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції).

Позивач ОСОБА_1 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_3 , яка перебуває на її утриманні, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 після закінчення навчання на стоматолічному факультеті Тернопільського державного медичного Університету ім.І.Горбачевського проходить інтернатуру в лікувальному стоматологічному закладі.

Згідно довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу №35 від 18.02.2019 р., ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує даний заклад з 18.09.2016 року. Дитину в заклад приводить та забирає мати, бере участь у всіх батьківських зборах, виховних заходах, що проводяться у закладі, своєчасно здійснює оплату за харчування. Батько, ОСОБА_2 , розвитком, здоров`ям та успіхами дитини не цікавиться.

Відповідно до довідки, виданої ФОП ОСОБА_5 від 13.02.2019 року, з грудня 2018 року ОСОБА_3 відвідує міні-сад та отримує освітні послуги у ФОП ОСОБА_5 . За весь період перебування дитини у садочку на заняттях ОСОБА_3 з`являлась із мамою, до всіх святкових заходів дитину готувала мати, яка здійснює оплату за навчання.

Згідно з довідкою, виданою Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею від 18.04.2018 року №857, мати дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , 16.08.2018 року зверталась за професійною допомогою до дитячого психотерапевта міської дитячої поліклініки, про що був зроблений відповідний запис в медичній документації.

Як вбачається з інформації Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28.02.2019 року №Д-15аз, звернення ОСОБА_1 за фактом конфліктних ситуацій з колишнім чоловіком ОСОБА_2 прийнято та зареєстровано в журналі ЄО Тернопільського ВП: - 18.10.2017 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню спільної дитини; 23.11.2017 року ,14.03.2018 року, 27.09.2017 року, 09.03.2018 року надходили повідомлення ОСОБА_1 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 в телефонному режимі погрожує їй фізичною розправою.

Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 14.11.2019 року №1013, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, орган опіки і піклування, вважає за недоцільне визначення способу участі батька у вихованні дитини, до вирішення в Тернопільському міськрайонному суду справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами умисного ухилення відповідача від участі у вихованні малолітньої дитини, що давало б підстави для застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Відповідач бажає та має можливість змінити ставлення до виховання дитини.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає участі у житті дитини, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з дитиною.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При цьому апеляційний суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Батько дитини бажає спілкуватися з донькою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. ОСОБА_2 має об`єктивні причини, що перешкоджають йому особисто спілкуватись з донькою та повноцінно брати участь у її вихованні, оскільки неприязні стосунки між сторонами є перешкодою для вільного спілкування з дитиною та повноцінної участі у вихованні дитини.

Отже, суд зробив вірний висновок, з яким погоджується колегія суддів, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дитини не виявляє, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для навчання та проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, є безпідставними, оскільки судами не встановлено винної поведінки відповіда

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Доводи апеляційної скарги скарги про те, що суд безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, не є підставою для скасування законного й справедливого рішення суду, оскільки в силу частини шостої статті 19 СК України суд правомірно не погодився з таким висновком і в інтересах дитини вирішив спір.

Надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи та врахувавши заперечення відповідача проти задоволення позову, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на нього.

Крім того, альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Задовільняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на малолітню дитину суд першої інстанції виходив з того, що на батьків покладено обов`язок утримувати неповнолітніх дітей, дитина проживає з матір`ю та утримується нею, тому з відповідача, враховуючи його нерегулярний та мінливий дохід, підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі . Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Встановивши, що відповідач має мінливий заробіток, з урахуванням вимог ст.182 СК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн.

Задовільняючи позовні вимоги про визначення способу участі батька у вихованні дитини суд визначив участь ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки без висновку органу опіки і піклування, що є порушенням закону.

Сімейним законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку що рішення суду в цій частині підлягає зміні.

За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Судом установлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час батьки проживають окремо, а дитина проживає разом з матір`ю.

Підставою звернення ОСОБА_2 до суду стало порушення його права, як батька, на участь у вихованні малолітньї дочки оскільки мати чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

Після відкриття провадження у цій справі, орган опіки та піклування, на виконання вимог ухвали суду від 11 травня 2021 року, склав та подав до суду висновок щодо визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дитини

Згідно висновку органу опіки і піклування від 21.07.2021 р. щодо встановлення способу участі батька у вихованні дитини встановлено ОСОБА_2 графік участі у спілкуванні та вихованні із неповнолітньою дитиною - дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в наступний спосіб-

І-ІІІ неділя місяця з 10.00 год. до 12.00 год. в присутності матері дитини у місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дитини.

Вказані висновки відповідають інтересам дитини, оскільки проведення зустрічей батька з дитиною в присутності матері позитивно вплине на психоемоційний стан дитини, так як між батьком та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, не має повноцінного контакту з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності доньки до батька.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду має можливість морально підготувати дитину до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з донькою.

Враховуючи обставини справи та вказані норми права, колегія суддів зазначає що у зв`язку з наявністю конфлікту між батьками, неможливістю батьків самостійно дійти згоди у вихованні доньки, а також наявністю об`єктивних перешкод у позивача у спілкуванні з дитиною, буде доцільним проводити побачення доньки з батьком у порядку, запропонованому органом опіки та піклування.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку дійшов висновку про визначення такого способу участі батька у вихованні малолітньої дочки, що не суперечить інтересам дитини , встановити ОСОБА_2 графік участі у спілкуванні та вихованні із неповнолітньою дитиною - дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке проводити в такі дні: а саме: І-ІІІ неділя місяця з 10.00 год. до 12.00 год. в присутності матері дитини у місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дитини.

Доводи апеляційної скарги, що графік побачень батька з донькою не відповідає інтересам дитини оскільки ОСОБА_2 поводить себе агресивно стосовно матері і доньки колегія суддів не приймає до уваги, як необгрунтовані.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнньою дитиною чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, , судом апеляційної інстанції не встановлено, відповідачкою не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Апеляційний суд наголошує, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дочки, не суперечить інтересам дитини.

Слід зазначити, що законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Апеляційний суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням наведеного вище, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2020 року у даній справі належить змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2020 року змінити в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини, виклавши його в наступній редакції.

Встановити ОСОБА_2 графік участі у спілкуванні та вихованні із неповнолітньою дитиною - дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке проводити в такі дні:

І-ІІІ неділя місяця з 10.00 год. до 12.00 год. в присутності матері дитини у місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дитини.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді