Справа № 604/1179/19
Провадження № 2/604/21/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчука Олександра Івановича, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тренто Італія померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.05.2016 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 . Вищевказана квартира належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І. 01.06.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за № 905. ОСОБА_5 на час смерті постійно проживала сама у м. Тренто Італія. Після смерті спадкодавця, позивач 04 листопада 2016 року звернулась до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука О.І. із заявою, якою повідомила про прийняття спадкового майна після смерті матері ОСОБА_5 . Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Водночас, її сестра ОСОБА_3 разом із їх матір`ю ОСОБА_5 на час смерті останньої та упродовж 6 місяців до та після цього ні в Україні, зокрема в АДРЕСА_2 , не проживала, фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже, не може вважатися такою, що прийняла спадщину, у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. Вважає, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги, яка у встановлений ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк прийняла спадщину. 19 грудня 2016 року приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області видав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями майна після померлої ОСОБА_5 є відповідач по справі ОСОБА_3 та позивач у рівних частках. Вважає, що нотаріус не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відповідач, за місцем проживання спадкодавці разом із нею не проживала як до смерті так і після її смерті, з заявою про прийняття спадщини не зверталась, а тому вважається такою, що спадщину не прийняла. З цих підстав, просить визнати свідоцтво про паво на спадщину за законом, видане 19.12.2016 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І. та зареєстроване в реєстрі за № 1404, недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає по АДРЕСА_2 , право на спадщину за законом на Ѕ частку від спадкового майна, а саме : квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителькою АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що у них викладені. Крім того пояснила, що відповідач довгий час проживає на території Італії. Померла також деякий час проживала у Італії, але в іншому місці і ніколи не бачилась із відповідачем ОСОБА_3 . Весь час вона доглядала за житлом померлою, здійснювала косметичні ремонти, оплачувала комунальні послуги. Відповідач ОСОБА_3 , після того як поїхала на територію республіки Італії, приїздила вкрай рідко, з померлою ніколи не проживала і не цікавилась її станом здоров`я та особистим життям. Вважає, що відповідач не має права на спадкування, а тому просять заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, проте через систему «Електронний суд» подала суду заяву, згідно якої просить цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно розглядати за її відсутності. Позовні вимоги по даній справі визнає у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчук О.І. в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, за вказаних обставин справу слід вирішити у його відсутності на підставі наявних у справі доказах.

Дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд встановив такі факти :

Згідно свідоцтва про смерть № 456 частина 2 серії В рік 2016 від 26 травня 2016 року, виданого Муніципалітетом Тренто Служби демографії та децентралізації цивільного стану вбачається, що ОСОБА_6 , яка народилась в Україні 10 лютого 1953 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Тренто.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15 листопада 1973 року виданого Львівським міським палацом урочистої реєстрації новонароджених вбачається, що матір`ю позивача ОСОБА_7 являється ОСОБА_8 .

04.11.2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Коломійчука О.І. із заявою, у якій вказала, що після смерті її матері ОСОБА_5 , яка проживала в АДРЕСА_2 відкрилась спадщина, яку вона приймає.

Згідно довідки, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради № 6996 від 02 листопада 2016 року, ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_3 , і дійсно на день смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та шість місяців по тому, разом із нею в житловому будинку АДРЕСА_2 була зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2016 року, виданого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області вбачається, що спадкоємцями майна громадянки ОСОБА_5 , є її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які успадкували по Ѕ частці. Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_4 . Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку спадкового майна видано позивачу та відповідачу.

Таким чином судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй рухоме та нерухоме майно, зокрема квартири АДРЕСА_4 . Спадкоємцями майна померлої в рівних частках по Ѕ є її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З оглянутої у судовому засіданні спадкової справи, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не зверталась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, і нотаріус, визнавши її спадкоємцем майна після смерті матері, виходив виключно із підтверджуючих даних місця її реєстрації, а саме у будинку АДРЕСА_2 .

Згідно ст.. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З аналізу вказаних норм закону можна дійти до висновку, що реєстрація місця проживання особи, за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі така реєстрація згідно ст.. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням того, що позивач проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, ч.3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного

Саме таку позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17.

Крім того, будучи допитаними у судовому засіданні в якості свідків, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що являються сусідами позивача по справі за місцем її реєстрації у смт. Підволочиську. Відповідач ОСОБА_3 протягом 13 років проживає за межами території України у республіці Італія. Повернулась лише виключно на похорон матері, після чого знову поїхала і більше не приїздила. Позивач здійснює догляд за будинком, оплачує комунальні послуги, здійснює поточні ремонти. При спілкуванні із спадкодавцем ОСОБА_5 , остання висловлювала свою позицію стосовно того, що бажала, щоб квартира у м. Яремче належала саме позивачу ОСОБА_2 . Свідкам відомо, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за місцем реєстрації матері, однак ствердили, що фактично не проживала та не проживає за місцем реєстрації протягом 13 років.

За вказаних обставин, враховуючи визнання позову відповідачем у справі ОСОБА_3 з дослідженої спадкової справи майна померлої ОСОБА_5 , а також наданих матеріалів справи та показів свідків, судом не встановлено належних та допустимих доказів фактичного проживання відповідача ОСОБА_3 разом із спадкодавцем на час її смерті.

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 при встановлених обставинах, що випливають із наданих суду письмових доказів та в межах доводі позивача ОСОБА_2 , не мала права на спадкування, оскільки в силу ст.. 1268 ЦК України разом із спадкодавцем до дня смерті особи та після не проживала, з заявою про прийняття спадщини не зверталась, а відтак вважається також, що спадщини не прийняла.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом.

За вказаних обставин позовні вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 19.12.2016 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І. та зареєстроване в реєстрі за № 1404, недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована по АДРЕСА_2 , право на спадщину за законом на Ѕ частку від спадкового майна, а саме : квартири АДРЕСА_1 є підставними та підлягають до задоволення.

Разом із тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на частку спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_5 , а саме Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 слід відмовити, виходячи із наступних міркувань :

Статтею 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст..4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України , передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник не довели належними та допустимими доказами, не належним чином обґрунтували факт порушення прав позивача та її законних інтересів щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , а також неможливість вирішення таких вимог у позасудовому порядку. За вказаних обставин у задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 4, 10, 12, 60, 81, 212, 213, 215, 294, п. 4 ст. 295 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 29, 1216, 1218, 1219, 1220, 1268, 1270, 1301 ЦК України, ст. ст..2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати свідоцтво про паво на спадщину за законом, що видане 19.12.2016 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчуком О.І. та зареєстроване в реєстрі за № 1404, недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає по АДРЕСА_2 , право на спадщину за законом на Ѕ частку від спадкового майна, а саме : квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис

Згідно з оригіналом:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б.Сташків