ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4372/21 Справа № 199/4535/20 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи, третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що між ним та ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступник ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", було укладено кредитний договір № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року, за умовами п. 2.1 якого банк надав позивальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 35700 доларів США з оплатою по процентній ставці 12% річних, зі строком повернення до 30 листопада 2025 року. Позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 398 доларів США. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами. Додатковою угодою №2 від 06 квітня 2015 року до п. 3.2 Кредитного договору були внесені зміни, а саме "3.2. Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до "30" листопада 2025 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до "10" числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить: в період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року - 250 доларів США в період з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2025 року - 295 доларів США, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Зазначений розмір Ануїтетного платежу може бути змінений за згодою Сторін.". Відповідно до п. 4.7 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 Договору. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів. Додатковою угодою № 1 від 25 липня 2007 року до п. 4.7 Кредитного договору були внесені зміни: "4.7. Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору в розмірі, починаючи з вересня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,19 %, що становить 342 грн. 54 коп. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.". Відповідно до п. 4.8 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 10 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_2 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів. Відповідно до п. 7.7 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 1,00 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок № НОМЕР_3 . Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100 гривень (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок НОМЕР_4 . Позивач вважає, що кредитний договір є частково недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки умови п. 4.7, п. 4.8, п. 7.7 кредитного договору, якими визначений обов`язок сплачувати, крім відсотків за користування кредитними ресурсами, ще і додаткову комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та здійснення розрахунково-касового обслуговування при проведенні кредитних операцій, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, та є несправедливими умовами договору щодо нього як споживача відповідно до норм ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому є підставою для визнання цих умов недійсними з моменту укладання Кредитного договору відповідно. Також посилається на порушення відповідачем ст. 55 Закону України "Про банки та банківську таємницю", де зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати кредитний договір № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року, укладений між сторонами в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів, а також в частині пункту 7.7 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсними з моменту укладання договору; зобов`язати Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені позивачем згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 Кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року за період з 01 грудня 2005 року по дату ухвалення рішення суду шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано кредитний договір №148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та в частині пункту 7.7 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсним з моменту укладання договору. Зобов`язано Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені ОСОБА_1 згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року за період з 01 грудня 2005 року по 26 жовтня 2020 шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах. Стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (, м. Київ, вул. Артема, буд.60) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 48) на користь держави судові витрати у справі, що складаються з судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. Стягнуто з Державної іпотечної установи (, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34) на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Державна іпотечна установа просить рішення суду від 28 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено заборону нечесної підприємницької практики, а також визначено дії, які кваліфікуються як нечесна підприємницька практика, що вводять в оману, є агресивною підприємницькою практикою.

Відповідно до ч.6 ст.19 вказаного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

У справі встановлено, між ОСОБА_1 та ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступник ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", було укладено кредитний договір №148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року, за умовами п. 2.1 якого Банк надав Позивальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 35700 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,00 % річних для придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-16).

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до "30" листопада 2025 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 398 доларів США. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Відповідно до п. 4.7 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 Договору. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 4.8 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 10 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_2 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 7.7 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 1,00 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок № НОМЕР_3 . Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100,00 гривень (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок НОМЕР_4 .

Додатковою угодою №2 від 06 квітня 2015 року до п. 3.2 Кредитного договору були внесені зміни, а саме "3.2. Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до "30" листопада 2025 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до "10" числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить: в період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2015 року - 250 доларів США в період з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2025 року - 295 доларів США, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Зазначений розмір Ануїтетного платежу може бути змінений за згодою Сторін." (а.с.18, 19).

Додатковою угодою № 1 від 25 липня 2007 року до п. 4.7 Кредитного договору були внесені зміни: "4.7. Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору в розмірі, починаючи з вересня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,19 %, що становить 342 грн. 54 коп. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів." (а.с.17).

Відповідно до Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та Державною іпотечною установою, банк відступив, а Державна іпотечна установа набула всі права та обов`язки за Кредитним договором №148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступник ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (а.с.33-36).

Повідомленням про відступлення права вимоги №7383/11/2 Державна іпотечна установа повідомила ОСОБА_1 про те, що з 17 вересня 2015 Державна іпотечна установа є новим кредитором.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" ( які діяли на час укладення кредитного договору та внесення змін до нього) з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів (п. 4.7, п. 4.8 кредитного договору) та комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій (п. 7.7. кредитного договору) не можна вважати витратами кредитора за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №522/18855/16 від 27 листопада 2019 року, постанові Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року.

Таким чином, сплачена позивачем комісійна винагорода на підставі недійсних пунктів 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Така позиція була викладена Верховним Судом у справі №695/3474/17, провадження № 61-21827св18 у постанові від 27 грудня 2018 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , пославшись на їх законність та обґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність заявлених позовних вимог позивача, спрямованих на ухилення позичальника від виконання зобов"язань за кредитним договором є необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту є помилковими.

Доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова