Справа № 595/251/21
Провадження № 2/595/173/2021
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 місто Бучач
Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівського Б.В.,
представника позивача, адвоката Дубчака С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дубчак Сергій Петрович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» про розірвання трудового договору, внесення відомостей в трудову книжку, видачу трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дубчак С.П., звернувся з позовом до ТОВ «ІБК «Титан», в якому просить суд: розірвати трудовий договір, укладений між ним та ТОВ «ІБК «Титан» на невизначений строк, зобов`язати відповідача внести в його трудову книжку запис про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та видати йому належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з ТОВ «ІБК «Титан» на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 39600 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн. та судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 серпня 2019 року позивача ОСОБА_1 було прийнято до ТОВ «ІБК «Титан» на посаду виконроба з покладенням обов`язків по здійсненню контролю за ходом виконання планів капітального будівництва, відповідності обсягів, термінів і якості будівельно-монтажних робіт, а також якості застосованих матеріалів, виробів, конструкцій, затверджених проектно-кошторисною документацією робочим кресленням, будівельним нормам і правилам, стандартам, технічним умовам, нормам охорони праці, вимогам пожежної безпеки і організації праці, охорони навколишнього середовища, тощо. Однак, незважаючи на виконання позивачем трудових обов`язків, ТОВ «ІБК «Титан» не виплатило йому обумовлену трудовим договором заробітну плату за травень 2020 року, мотивуючи це тимчасовими фінансовими труднощами і обіцянкою виплатити заборгованість у наступному місяці 2020 року. У червні 2020 року ТОВ «ІБК «Титан» не виплатило позивачу ні заробітної плати, ні заборгованості за травень 2020 року. На початку липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва ТОВ «ІБК «Титан» із заявою про звільнення з підприємства, однак його переконали, що у наступному місяці виплатять заборгованість по заробітній платі, проте у серпні 2020 року ОСОБА_1 не виплатили нарахованої заробітної плати за попередні місяці. З огляду на те, що позивачу не виплачувалась заробітна плата, він не мав змоги добиратися до місця своєї роботи на будмайданчик у м. Новий Калинів Львівської області, оскільки фактично проживав у с. Підзамочок Бучацького району Тернопільської області. У жовтні 2020 року, маючи польську робочу візу та запрошення на роботу, позивач вирішив працевлаштуватися в TOB «BSP SERVICE», яке знаходиться у місті Кошалін, Республіка Польща, за фахом інженер будівництва та згодом переїхати сім`єю до Польщі на постійне місце проживання, однак йому необхідно було підтвердити досвід роботи за спеціальністю. 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 листом направив на адресу ТОВ «ІБК «Титан» заяву про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, проте 11 грудня 2020 року лист, адресований ТОВ «ІБК «Титан», повернувся йому після закінчення встановленого строку зберігання поштового відправлення. 14 грудня 2020 року позивач знову направив на адресу ТОВ «ІБК «Титан» заяву про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України компанією «Нова Пошта», з послугою кур`єрської доставки, проте ТОВ «ІБК «Титан» відмовилося отримувати його заяву про звільнення. Відповідно до відомостей, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державною реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу у ОСОБА_1 ТОВ «ІБК «Титан» нараховано заробітну плату за травень - 4800 грн. червень - 4800 грн., липень - 4800 грн., серпень - 4800 грн., вересень - 5100 грн., жовтень -5100 грн., листопад - 5100 грн., за грудень - 5100 грн., що становить 39600 грн. З огляду на характер та тяжкість вимушених змін у житті позивача, змін у стосунках з сім`єю, ступеня зниження престижу та репутації, глибини душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із порушенням його прав, часу і зусиль, необхідних для відновлення порушеного права, ОСОБА_1 оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн.
Ухвалою судді від 10 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Дубчак С.П. до ТОВ «ІБК «Титан» про розірвання трудового договору, внесення відомостей в трудову книжку, видачу трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
07 квітня 2021 року представником відповідача - ТОВ «ІБК «Титан» подано відзив на позовну заяву, у якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду виконавця робіт ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» (наказ від 09 серпня 2019 року, № 5 - К), після ознайомлення позивача з Посадовою інструкцією виконроба, затвердженою 09 серпня 2019 року директором ТОВ «ІБК «Титан» ОСОБА_2 , позивач приступив до виконання обов`язків з 12 серпня 2019 року. З травня 2021 року ОСОБА_1 не з`являвся на роботу, про причини неявки не повідомляв, лише в телефонному режимі повідомляв про намір звільнитися, але без зазначення як обставин, так і дати «запланованого звільнення». В листопаді позивач у телефонному режимі повідомив відповідача про намір звільнитись, з огляду на те, що працівники офісу ТОВ «ІБК «Титан» перебували на дистанційній (надомній) формі роботи, йому було запропоновано узгодити дату приїзду до офісу для надання заяви про звільнення та вручення трудової книжки, а також відзвітування за отримані матеріальні цінності, однак позивач прибути до офісу товариства для подачі відповідної заяви та отримання трудової книжки відмовився. Відповідачем для знаходження компромісу в даній ситуації запропоновано позивачу 26 листопада 2020 року з`явитись за адресою: АДРЕСА_1 , для передачі даної заяви уповноваженому представнику (Сологуб Д.В.) ТОВ «ІБК «Титан», на що ОСОБА_1 погодився, однак в обумовлену дату так і не з`явився за вказаною адресою, заяву про звільнення та направлення трудової книжки по пошті не надав, про причини неявки теж не повідомив. Враховуючи те, що позивач на зв`язок не виходив, заяви про звільнення та повернення трудової книжки по пошті не надавав, а також не відзвітував за отримані матеріальні цінності, йому було направлено листи 18 січня 2021 року №26/21, 22 лютого 2021 року №78/21 з проханням надати письмові пояснення щодо поважності причин відсутності на роботі та звітування за отримані матеріальні цінності, які повернулися (трекінг відправлень №657, №241). Жодним доказом не підтверджені доводи позивача про намір переїхати на постійне місце проживання до Республіка Польща, у зв`язку із запрошенням на роботу в «TOB «BSP SERVICE». Відповідач не відмовлявся від отримання заяв про звільнення позивача, а фізично не міг цього зробити. Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі не отриманих заяв (як від 04 листопада 2020 року, так і від 14 грудня 2020 року) у відповідності до ст. 38 КЗпП України, натомість в діях позивача за таких обставин вбачається прогул без поважних причин. Позивач обґрунтовує позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди протиправними діями відповідача, що не відповідає дійсності та спростовано вище, як і відсутнє будь-яке посилання на докази, які б підтверджували доводи позивача щодо завдання йому моральних страждань. У зв`язку з цим, відсутні правові підстави для розірвання судом трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ІБК «Титан» на підставі ст. 38 КЗпП України, а також для задоволення супутніх вимог.
Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2021 року, за клопотанням представника позивача, витребувано:
- у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» (код ЄДРПУО 40515069, місцезнаходження: 08132, м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, вул. Залізнична, 92) копію трудової книжки ОСОБА_1 та довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01 травня 2020 року по 31 березня 2021 року;
- із Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46000, м. Тернопіль, майдан Волі, 3) довідку про суму заробітної плати, з якої сплачені внески, кількість днів стажу з відміткою про сплату внесків застрахованої особи ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , за період з травня 2020 року по березень 2021 року страхувальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан», код ЄДРПУО 40515069;
- з Бучацької державної податкової інспекції Головного управління ДПС в Тернопільській області (місцезнаходження: 48400, Тернопільська область, м. Бучач, вул. Галицька, 11) довідку про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , за період з ІІ кварталу 2020 року по І квартал 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан», код ЄДРПУО 40515069.
В судовому засіданні представник позивача, адвокат Дубчак С.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв чи клопотань від представника відповідача про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем у відзиві на позов, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 прийнято до ТОВ «ІБК «Титан» на посаду виконавця робіт згідно наказу № 5-К від 09 серпня 2019 року. Даний факт також підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої, згідно ухвали суду про витребування доказів, надана суду представником відповідача.
Як слідує із відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданому 13 травня 2016 року органом 6113 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посольством відкрито польську візу на період 08-08-20 по 07-08-21.
14 листопада 2020 року ОСОБА_1 рекомендованим листом Укрпошта (відправлення № 806) направлено на юридичну адресу товариства (м. Вишневе, вул. Залізнична, 92 Києво-Святошинського району Київської області) заяву про звільнення за власним бажанням, у зв`язку відкриттям робочої візи та переїздом до Республіки Польща.
Як вбачається з інформаційної довідки щодо відправлення №806 відправлення не вручено під час доставки, лист повернуто за зворотною адресою 27 листопада 2020 року, із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
14 грудня 2020 року ОСОБА_1 повторно компанією «Нова Пошта», з послугою кур`єрської доставки за адресою товариства (м. Вишневе, вул. Залізнична, 92 Києво-Святошинського району Київської області), направлено заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (експрес-накладна № 1974 від 14 грудня 2020 року).
Як слідує з експрес-накладної № 702 від 17 грудня 2020 року, відправлення № 1974 повернуто - «відмовились прийняти по причині не погоджено доставку, офіс на карантині до кінця року».
З довідки № ТН00-000001 від 31 березня 2021 року, виданої ТОВ «ІБК «Титан» слідує, що ОСОБА_1 з 18 серпня 2019 року по час видачі довідки займає посаду виконавець робіт, йому за період з 01 травня 2020 року по 31 березня 2021 року нарахована заробітна плата в сумі 57600 грн, з утриманням 11232 грн, сума до виплати становить 46368 грн.
Як вбачається з інформації, наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області на ухвалу суду про витребування доказів, згідно даних з Реєстру застрахованих осіб ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з травня 2020 року по березень 2021 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» (), одержував заробітну плату, з якої сплачено єдиний соціальний внесок.
У відповідності до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, наданих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України на ухвалу суду про витребування доказів, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 січня 2020 року по 31 березня 2021 року отримував доходи з таких джерел: ІІ квартал 2020 року, заробітна плата (нараховано 14400,00 грн, сума податку 2592,00 грн), код ЄДРПОУ та назва підприємства ТОВ «АБК «ТИТАН»; ІІІ квартал 2020 року, заробітна плата (нараховано 14700,00 грн, сума податку 2646,00 грн), код ЄДРПОУ та назва підприємства ТОВ «АБК «ТИТАН»; ІV квартал 2020 року, заробітна плата (нараховано 15300,00 грн, сума податку 2754,00 грн), код ЄДРПОУ та назва підприємства ТОВ «АБК «ТИТАН»; І квартал 2021 року, заробітна плата (нараховано 18000,00 грн, сума податку 3240,00 грн), код ЄДРПОУ та назва підприємства ТОВ «АБК «ТИТАН».
До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07 квітня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України - право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 48 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, на підставі п. 3 - 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
За п. п. 4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого переконання, що право позивача на працю, оплату праці та здійснення обов`язкових соціальних внесків порушено відповідачем, який не звільняє його у встановленому законом порядку і позивач позбавлений можливості у встановленому законом порядку розірвати укладений між ним та відповідачем трудовий договір, його позовні вимоги про про розірвання трудового договору, внесення в трудову книжку запису про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, та видачу трудової книжки, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ІБК «Титан» заборгованості по заробітній платі у розмірі 39600 грн. слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.
Однак, відповідачем вказані норми права були порушені.
Починаючи з 01 травня 2020 року, відповідач в повному обсязі не виплачував нараховану позивачу заробітну плату, що підтверджується довідкою № ТН00-000001 від 31 березня 2021 року, виданою ТОВ «ІБК «Титан», з якої слідує, що ОСОБА_1 за період з 01 травня 2020 року по 31 березня 2021 року нарахована, однак не виплачена заробітна плата в сумі 57600 грн., з утриманням 11232 грн., сума до виплати становить 46368 грн.
Оскільки позивач просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 39600 грн., враховуючи положення статті 13 ЦПК України, у відповідності до якої суд розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що з ТОВ «ІБК «Титан» на користь ОСОБА_1 слід стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 39600 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30000 грн. суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Стаття 23 ЦК України та стаття 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування моральної шкоди завданої працівнику власником або уповноваженим ним органом внаслідок порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань.
Судом встановлено, що ТОВ «ІБК «Титан» було порушено право позивача ОСОБА_1 на своєчасне розірвання трудового договору, припинення між сторонами трудових правовідносин, отримання трудової книжки та своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу. Отже, суд вважає, що позивач, як працівник, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у порушенні його права на звільнення та отримання трудової книжки, отримання заробітної плати за виконану роботу, що призвело до порушення права на працю, права на можливість нового працевлаштування, та як наслідок до моральних страждань.
При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, їх тривалості, а також інших негативних наслідків.
Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне розірвання трудового договору, припинення між сторонами трудових правовідносин, отримання трудової книжки та заробітної плати, що призвело до моральних страждань, порушився нормальний ритм життя позивача, у зв`язку з відсутністю трудової книжки був позбавлений можливості влаштуватись на нову роботу. Також суд враховує тривалість такого порушення.
Виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності, суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення не є співмірним, об`єктивним та справедливим, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1500 грн.
Відносно аргументів представника відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що в діях позивача вбачається прогул без поважних причин, суд зазначає наступне. Згідно інформації, витребуваної у ТОВ «ІБК «Титан» ухвалою суду, за відповідачем рахується заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за період часу з 01 травня 2020 року по 31 березня 2021 року, тобто заробітна плата за відпрацьований час позивачу нараховувалась. Дані факти також підтверджуються відомостями, наданими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головним управлінням ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України на ухвалу суду про витребування доказів. Актів про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці представником відповідача до відзиву на позовну заяву не додано, також із поданого ним відзиву не вбачається, що такі акти взагалі складалися, тому твердження представника відповідача про прогул позивача без поважних причин не заслуговують на увагу.
Пояснення представника відповідача про те, що представник товариства не міг фактично отримати заяви ОСОБА_1 про звільнення, оскільки ТОВ «ІБК «Титан» перебувало на карантинних обмеженнях, суд оцінює критично, оскільки позивач, маючи намір звільнитися, вчиняв усі необхідні зі своєї сторони дії для припинення трудових відносин шляхом направлення двічі заяв про припинення трудових відносин за юридичною адресою товариства.
Аргументи представника відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, стосовно необхідності позивачу відзвітувати за отриманні ним матеріальні цінності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки представником відповідача не надано та судом не здобуто жодного доказу на підтвердження отримання позивачем матеріальних цінностей, за які він зобов`язаний відзвітувати відповідачу перед звільненням.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258-268, 273, 274, 279, 352-355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст.21, 24, 36, 38, 47, 48, 115, 233, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України, Законом України «Про оплату праці», суд, -
У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задовольнити частково.
Розірвати трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» на невизначений строк.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» внести в трудову книжку ОСОБА_1 запис про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» в користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у розмірі 39 600 (тридцять дев`ять тисяч шістсот) грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан» в користь ОСОБА_1 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. судового збору.
Рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Бучацький районний суд Тернопільської області.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: с. Підзамочок Бучацького району Тернопільської області.
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Титан», місцезнаходження: м. Вишневе, вул. Залізнична, 92 Києво-Святошинського району Київської області.

Суддя: Л. І. Созанська