Єдиний унікальний номер судової справи 2-849/11
Провадження №22-ц/812/283/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

08 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа№2-849/11 Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Рак Л.М., в приміщенні суду в м. Очаків о 10 год. 36 хв., за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на дії державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

встановив:

20 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (далі - ТОВ «ФК Фінрайт») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скриль О.М. про визнання дій незаконними, визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії.

Скаржник зазначав, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за валютним кредитним договором в сумі 12 222, 46 Євро, що в еквіваленті Євро до гривні, станом на день подання позову, складало 134 493, 37 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 2 039, 29 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання зазначеного рішення був виданий виконавчий лист, який ПАТ «Імексбанк» пред`явлено до виконання.

31 березня 2020 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» було укладено договір №126 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Фінрайт» перейшло право вимоги за договором про надання та обслуговування кредитної лінії №2/30255 від 28 грудня 2007 року, який укладено між Банком та ОСОБА_1

09 вересня 2020 року ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Імексбанк» на ТОВ «ФК «Фінрайт».

З інформації державного виконавця Скриль О.М. від 12 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Фінрайт» стало відомо, що 29 січня 2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважав, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки фактичне виконання боржником рішення не відбулось та останнім було сплачено заборгованість не в валюті зобов`язання та не за курсом НБУ на дату погашення заборгованості.

Також вважав, що строк на подання скарги ним не пропущений, так як про порушення своїх прав дізнався лише 12 листопада 2020 року.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Фінрайт» просило визнати дії державного виконавця Очаківського міськрайонного ВДВС Скриль О.М. щодо закінчення виконавчого провадження неправомірними, визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №31818480 від 29 січня 2019 року та зобов`язати посадову особу державного виконавця здійснити заходи з примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року в межах залишку заборгованості.

Заперечуючи проти скарги, державний виконавець Скриль О.М., посилалася, як на пропуск стягувачем строку звернення до суду зі скаргою, так і виконання судового рішення щодо стягнення боргу в гривневому еквіваленті зазначеному у виконавчому документі.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні скарги ТОВ «ФК «Фінрайт» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Фінрайт» просило скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця №31818480 від 29 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження та зобов`язати посадову особу державного виконавця Очаківського міськрайонного ВДВС здійснити заходи з примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року в межах залишку заборгованості.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд не звернув уваги на те, що зобов`язання було визначено в іноземній валюті із зазначенням її гривневого еквіваленту Євро, по курсу НБУ станом на дату подання позову, а тому сума, яка підлягає сплаті у гривнях, повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Боржником було сплачено заборгованість не в валюті зобов`язання. На момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження боржник не сплатив борг в повному обсязі, відтак у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке установлено судом, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за валютним кредитним договором в сумі 12 222, 46 Євро, що в еквіваленті Євро до гривні, станом на день подання позову, складало 134 493, 37 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 2 039 грн. 29 коп. судового збору та 120 грн. витрат ні інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи ( т. 2 а.с. 114-115).

На підставі цього судового рішення, 15 лютого 2012 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області виданий виконавчий лист №2-849/11 (т. 2 а.с.11) та 23 березня 2012 року державним виконавцем Очаківського міськрайонного ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №31818480 (т. 2 а.с. 13).

09 вересня 2020 року ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Імексбанк» на ТОВ «ФК «Фінрайт» (т.1 а.с. 182).

29 січня 2019 року державним виконавцем Очаківського міськрайонного ВДВС Скриль О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Пров виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду в сумі 136 652 грн. 66 коп. (т.2 а.с. 201).

Зі змісту інформації державного виконавця Скриль О.М., отриманої стягувачем 12 листопада 2020 року, слідує, що ТОВ «ФК «Фінрайт» повідомлено, що на виконанні у відділі не перебуває виконавче провадження №31818480 з примусового виконання виконавчого листа №2-849/11 від 15 лютого 2012 року, виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 12 222,46 Євро, що в еквіваленті Євро до гривні складає 134 493, 37 грн., 2 039, 29 грн. судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн., із загальною сумою боргу 136 652, 66 грн. 29 січня 2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Оригінал виконавчого листа направлено з відміткою про повне фактичне виконання до суду (т.1 а.с.202).

Частиною 1 статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно вимог частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданого 15 лютого 2012 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області на підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 12 222, 46 Євро, що в еквіваленті Євро до гривні складає 134 493,37 грн., з яких: 5 000 Євро, що еквівалентно 55 018 грн. 95 коп. сума по основному боргу, 5 716, 50 Євро, що еквівалентно 62 903, 16 грн. заборгованість по нарахованим відсоткам, 1 505, 96 Євро, що еквівалентно 16 571 грн. 27 коп. пені та стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 2 039,29 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Згідно зі статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.

Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно з статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема в частині 3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом мало здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини 3 цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Враховуючи викладене, державний виконавець був зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями указаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу.

Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі №6-1063цс17.

Таким чином, у справі, яка переглядається, під час виконавчого провадження виконання зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив`язки до офіційного курсу валют НБУ зумовило невиконання судового рішення у повному обсязі. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірною.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з частиною четвертою статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги, оскільки постанова державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скриль О.М. про закінчення виконавчого провадження є незаконною.

Виходячи з мети забезпечення ефективності судового захисту, оскаржувану постанову державного виконавця необхідно визнати незаконною і скасувати та зобов`язати посадову особу органу державної виконавчої служби виконати рішення суду в повному обсязі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (стаття 452 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінрайт» сплатило 2 102 грн., які підлягають стягненню з Очаківського міськрайонного ВДВС на користь заявника.

Керуючись статтями 367, 376, 382, 451 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» задовольнити.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Скриль Ольги Миколаївни щодо закінчення виконавчого провадження № 31818480 з примусового виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2012 року неправомірними.

Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 31818480 винесену 29 січня 2019 року державним виконавцем Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Скриль Ольгою Миколаївною.

Зобов`язати державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) здійснити примусове виконання у повному обсязі рішення суду, згідно з виконавчим листом, виданим 15 лютого 2012 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області у справі №2-849/11 у межах залишку заборгованості.

Стягнути з Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» 2102 (дві тисячі сто дві) грн. судових витрат, понесений на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.