МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТАОДЕСИ
Справа №521/6554/21
Пр. №2/521/3407/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі -Кіреу Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 01 січня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13340,00 доларів США, а останній зобов`язувався сплачувати 3 відсотка від суми боргу щомісячно та повернути борг у строк до 01 січня 2019 року. На підтвердження укладення договору позики, відповідач надав йому розписку.

Крім того, 01 лютого 2018 року між його дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого вона передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3340,00 Євро, а останній зобов`язувався сплачувати 3 відсотка від суми боргу щомісячно та повернути борг у строк до 01 лютого 2018 року. На підтвердження укладення договору позики, відповідач надав їй розписку.

Зазначав, що відповідач за період з 01 лютого 2018 року по 01 серпня 2020 року повернув йому частину боргу в розмірі 6800,00 доларів США, з яких 4802,40 доларів США - 3 відсотка за користування грошовими коштами, а 1997,60 доларів США на погашення суми основного боргу.

Іншу частину боргу в розмірі 11342,40 доларів США, після спливу строку договору від 01 січня 2018 року, відповідач не повернув.

Також відповідач за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2020 року повернув по розписці від 01 лютого 2018 року суму боргу у розмірі 3000,00 Євро, з яких 1202,40 Євро - 3 відсотка за користування грошовими коштами, а 1797,60 Євро на погашення суми основного боргу.

Іншу частину боргу в розмірі 11342,40 доларів США та 1542,40 Євро після спливу строку договору від 01 січня 2018 року, відповідач не повернув.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла. Спадкоємцем першої черги за законом є він, ОСОБА_1 ,чоловік померлої, який прийняв спадщину, оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором від 01 січня 2018 року в розмірі 12133,06 доларів США, яка складається з: 11342,40 доларів США сума основного боргу, 790,66 доларів США 3% річних; суму боргу за договором від 01 лютого 2018 року в розмірі 1645,97 Євро, яка складається з: 1542,40 Євро доларів США сума основного боргу, 103,57 Євро 3% річних; 50624,53 інфляційні нарахування та судові витрати.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року по справі відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 45-46).

Ухвалою суду від 17 червня 2021 року було накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 66-69).

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи у зв`язку з несплатою судового збору було повернуто заявнику (а.с. 112-113).

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року підготовче провадження по справі було закрите та призначено справу до судового розгляду (а.с. 116-117).

Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 06 травня 2021 року в судовому засідання підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надав письмові пояснення по справі (а.с. 4, 130-131)

Представник відповідача, діючий на підставі ордеру від 12 липня 2021 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав відзив на позов та висновок за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального дослідження) (а.с. 750 ,92-96, 100-105).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 01 січня 2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 13340,00 доларів США, а останній зобов`язувався сплачувати 3 відсотка від суми боргу щомісячно та повернути борг у строк до 01 січня 2019 року, що підтверджується оригіналом розписці, яка була видана відповідачем на підтвердження укладення договору позики (а.с.11, 136).

Крім того, 01 лютого 2018 року між ОСОБА_3 , дружиною позивача та ОСОБА_2 також було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого вона передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3340,00 Євро, а останній зобов`язувався сплачувати 3 відсотка від суми боргу щомісячно та повернути борг у строк до 01 лютого 2018 року, що підтверджується оригіналом розписці, яка була видана відповідачем на підтвердження укладення договору позики з ОСОБА_3 (а.с. 15, 135).

За умовами договорів позики від 01 січня 2018 року та від 01 лютого 2018 року позивач та його дружина ОСОБА_3 передали відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 13340,00 доларів США та 3340,00 Євро, а останній зобов`язувався повернути їм борг у строк до 01 січня 2019 року та до 01 лютого 2019 року.

Позивач тайого дружина ОСОБА_3 свої зобов`язання за договорами позики від 01 січня 2018 року та від 01 лютого 2018 року виконали та передали відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 13340,00 доларів США та 3340,00 Євро.

Строк повернення відповідачем коштів за договорами позики від 01 січня 2018 року та від 01 лютого 2018 року настав 01 січня 2019 року та 01 лютого 2019 року.

Будь-яких доказів виконання у повному обсязі відповідачем своїх зобов`язань, згідно умов договору, та які передбачені ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять.

Крім того, наявність оригіналів розписок від 01 січня 2018 року та від 01 лютого 2018 року у позивача та відсутність у відповідача розписок є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку останнього.

З змісту позовної заяви вбачається, що відповідач за період з 01 лютого 2018 року по 01 серпня 2020 року повернув позивачу частину боргу у розмірі 6800,00 доларів США, з яких 4802,40 доларів США - 3 відсотка за користування грошовими коштами, а 1997,60 доларів США на погашення суми основного боргу.

Іншу частину боргу в розмірі 11342,40 доларів США, після спливу строку договору від 01 січня 2018 року, відповідач не повернув.

Також з змісту позовної заяви вбачається, що відповідач за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2020 року сплатив ОСОБА_3 по розписці від 01 лютого 2018 року 3000,00 Євро, з яких 1202,4 Євро - 3 відсотка за користування грошовими коштами, а 1797,60 Євро на погашення суми основного боргу.

Іншу частину боргу в розмірі 11342,40 доларів США та 1542,40 Євро після спливу строку договору від 01 січня 2018 року, відповідач не повернув.

Таким чином, сума боргу відповідача на час звернення позивача до суду за договором від 01 січня 2018 року складає 12133,06 доларів США, з яких 11342,40 доларів США сума основного боргу, 790,66 доларів США 3% річних; суму боргу за договором від 01 лютого 2018 року в розмірі 1645,97 Євро, яка складається з: 1542,40 Євро доларів США сума основного боргу, 103,57 Євро 3% річних;

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 19).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , є її чоловік ОСОБА_1 ,який прийняв спадщину, оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 21, 133, 134).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини и не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.

Згідно ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача та його дружини коштів за договорами позики від 01 січня 2018 року та від 01 лютого 2018 року у розмірі 13340,00 доларів США та 3340 Євро, а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним у повному обсязі не повернутий у встановлений договорами термін.

За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача слід стягнути суму боргу з урахуванням сум, які були повернуті відповідачем, а саме стягнути з відповідача суму боргуза договором позики від 01 січня 2018 року в розмірі12133,06 доларів США, з яких 11342,40 доларів США сума основного боргу, 790,66 доларів США 3% річних; та суму боргу за договором від 01 лютого 2018 року в розмірі 1645,97 Євро, яка складається з: 1542,40 Євро доларів США сума основного боргу, 103,57 Євро 3% річних.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми збитків від інфляцій, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не законністю та н обгрунтованістю.

У висновку , викладеного у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16 зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, тоді як втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Тому у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16 (провадження № 61-23789св18); від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц (провадження № 61-31485св18); від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц (провадження № 61-26034св18).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до п.п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 28 березня 2019 року (а.с. 5).

Оскільки позовні вимоги задоволенні у повному обсязі, то з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 526, 610, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 268, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16 січня 2015 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 суму боргу в розмірі 11342 (одинадцять тисяч триста сорок два) долара США 40 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16 січня 2015 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 суму боргу в розмірі 1542 (одна тисяча п`ятсот сорок два) євро 40 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16 січня 2015 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 три відсотка річних, що складає 790 (сімсот дев`яносто) доларів США 66 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16 січня 2015 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 три відсотка річних, що складає 103 (сто три) євро 57 центів.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 16 січня 2015 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 3791 (три тисячі дев`ятсот одна) гривня 23 копійки.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 грудня 2021 року.

Суддя: О.М. Сегеда