КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1525/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/16207/19

03 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Заришняк Г.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на бездіяльність посадових осіб Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ТОВ «АНСУ» звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Шевченківського РВ ДВС міста Київ Головного ТУЮ у м. Києві у ВП № 20161656.

В обґрунтування скаргизазначало, що на примусовому виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 20161656, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4591/09, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором.

04.03.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою замінено сторону стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «АНСУ» у виконавчому листі по справі № 2-4591/09 з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором.

07.05.2019 року ТОВ «АНСУ» звернулось до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про надання інформації щодо стану виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4591/09, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором. Відповідно до отриманої інформації 30.12.2010 року Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю до м. Луганськ. 09.07.2019 року на адресу Міністерства юстиції України було надіслано лист з вимогою надати інформацію щодо виконання рішення суду. 02.08.2019 року на адресу ТОВ «АНСУ» надійшов лист від Міністерства юстиції України, в якому зазначено, щопісля винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та направлення оригіналу виконавчого листа до м. Луганська за даними АСВП встановлено, що вказаний виконавчий лист на виконання до органів ДВС ГТУЮ у Луганській області не надходив.

Беручи до уваги вищевказане, після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 частини першої ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 30.12.2010 року), державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві не було фактично надіслано оригінал виконавчого документу за місцезнаходженням боржника до м. Луганська, а отже і не було дотримано вимог вищевказаної норми, оскільки нею передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Посилаючись на наведене, скаржник просив:

- скасувати постанову Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження винесену 30.12.2010 року в межах ВП № 20161656;

- зобов`язати відповідального державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відновити виконавче провадження № 20161656, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4591/09, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року скаргу ТОВ «АНСУ» задоволено.

Постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження винесену 30.12.2010 року в межах ВП № 20161656, скасовано.

Зобов`язано відповідального державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити дії щодо відновлення виконавчих дій в межах ВП № 20161656.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 5 липня 2020 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що у скаржника відсутні докази на підтвердження того, що оригінал виконавчого листа не було направлено до органів виконавчої служби Луганської області, а тому суд безпідставно вважав, вказану обставину встановленою.

Вказував на те, що виконавча служба не отримувала повісток про виклик до суду, у зв`язку з чим була позбавлена можливості надати суду відзив чи пояснення по суті скарги.

Крім того, вказував на те, що скаржник пропустив встановлений законом строк для оскарження постанови державного виконавця до суду.

Повідомляв, що скаржник не позбавлений права звернутися до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «АНСУ» просило залишити апеляційну скаргу на ухвалу суду без задоволення, посилаючись на те, що її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

В судовому засіданні представник ТОВ «АНСУ» - Кононов І.К. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника скаржника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № 20161656, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4591/09, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором.

04.03.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою суд вирішив замінити сторону стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТОВ «АНСУ» у виконавчому листі по справі № 2-4591/09 з примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором.

07.05.2019 року ТОВ «АНСУ» звернулось до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про надання інформації щодо стану виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4591/09, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до отриманої інформації 30.12.2010 року Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з направленням виконавчого документу за належністю до м. Луганськ.

09 липня 2019 року на адресу Міністерства юстиції України було надіслано лист з вимогою надати інформацію щодо виконання рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

02 серпня 2019 року на адресу ТОВ «АНСУ» надійшов лист від Міністерства юстиції України, в якому повідомлено, щовиконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2010 року №2-4591/1 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 113 632, 11 грн. заборгованості за кредитним договором та 1 141,12 грн. судового збору, 252, 00 грн. витрат з ІТЗ, перебував на примусовому виконанні у Шевченківському РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, яке відкрито постановою державного виконавця від 15.06.2010 року. 11.11.2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30.12.2010 року керуючись п. 10. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження », державним виконавцем 30.12.2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. В ході вжитих державним виконавцем заходів було встановлено, що боржник за вказаною у виконавчому листі адресою не проживає та фактично проживає в АДРЕСА_1 . При цьому проведеною перевіркою встановлено, що після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та направлення оригіналу виконавчого листа до м. Луганська за даними АСВП вказаний виконавчий лист на виконання до органів ДВС ГТУЮ у Луганській області не надходив.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, щопри винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не виконано вимоги п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме фактично не направлено копію постанови про закінчення виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа за місцем проживання боржника, чим порушено права стягувача на належне виконання судового рішення. При цьому судом зазначено, що виконавчою службою не надано суду копії матеріалів виконавчого провадження, які б спростовували б обставини, викладені в листі Міністерства юстиції України від 24.07.2019 року .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи наступне.

Згідно з ст. ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Пров виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 30.12.2010 року) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Частиною 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Відповідно до п.п. 4.9.1 п. 4.9. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджено наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за №865/4158 (в редакції станом на 30.12.2010), виконавче провадження підлягає закінченню державним виконавцем у випадку направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби.

Згідно з п.п. 4.9.2 п. 4.9 Інструкції передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову (додаток 13), яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ, або за належністю до іншого органу державної виконавчої служби. До копії постанови державний виконавець додає виконавчий документ, який повертається органу, що його видав, або стягувачу або передається за належністю. Копію виконавчого листа державний виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження.

У разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець до копії постанови про закінчення виконавчого провадження додає копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів (п.п. 4.9.3 п. 4.9 Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджено наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за №865/4158).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з листа від 24.07.2019 року за № 3923/24266-33-19/20.4.1 Міністерства юстиції України за підписом в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Чорнобай О.Ю., на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) перебувало виконавче провадження № 20161656 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 18.01.2010 року № 2-4591/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» 113 632,11 гривень заборгованості за кредитним договором від 27.09.2007 № 15-130/07-А, 1 141,12 грн. судового збору та 252,00 грн. витрат на ІТЗ забезпечення розгляду цивільної справи, яке відкрито постановою державного виконавця від 15.06.2010 року. При виконанні вказаного рішення суду 11.11.2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Керуючись пунктом 10 частини першої статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем 30.12.2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Підставою винесення вказаної постанови державним виконавцем зазначено «в ході вжитих заходів встановлено, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі: м. Київ, вул.. Дегтярівська, 19, за якою рахується гуртожиток Командування сухопутних військ Збройних сил України, не проживає, та майна на праві власності, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Згідно облікової картки зареєстрованих громадян в гуртожитку встановлено, що боржник - уродженець м. Луганська та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Постанова про стягнення виконавчого збору не виносилась, оскільки боржником постанову про відкриття виконавчого провадження не отримано.» При цьому, за даними автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що вказаний виконавчий документ на виконання до органу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області не надходив.

З огляду на зазначене, можна дійти висновку, що фактично державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві не направлено копію постанови про закінчення виконавчого провадження, разом з оригіналом виконавчого листа за місцем проживання боржника, що є порушенням вимог ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 30.12.2010) та п.п. 4.9.2 п. 4.9 Інструкції про проведення виконавчих дій.

При цьому, суд дійшов вірного висновку про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», проте помилково застосував та послався на п. 10. ч. 1 ст. 49 положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла станом на 01.01.2012 року, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем 30.12.2010 року, тому застосуванню підлягає Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяв саме станом на 30.12.2010 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у скаржника відсутні докази на підтвердження того, що оригінал виконавчого листа не було направлено до органів виконавчої служби Луганської області, а тому суд безпідставно вважав, вказану обставину встановленою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такий висновок суду ґрунтується на обставинах, викладених у листі Міністерства юстиції України від 24.07.2019 року № 3923/24266-33-19/20.4.1. При цьому, Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не була надано доказів протилежного, зокрема щодо того, що відділом було надіслано копію постанови про закінчення виконавчого провадження, разом з оригіналом виконавчого листа за місцем проживання боржника.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавча служба не отримувала повісток про виклик до суду, у зв`язку з чим була позбавлена можливості надати суду відзив чи пояснення по суті скарги, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримував судові повістки про виклик в судові засідання (а.с. 126, 136, 142).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що скаржник пропустив встановлений законом строк для оскарження постанови державного виконавця до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2019 року Міністерство юстиції України надіслало ТОВ «АНСУ» відповідь від 24.07.2019 року № 3923/24266-33-19/20.4.1. на звернення директора ТОВ «АНСУ» ОСОБА_2 від 09.07.2019 № 7100 щодо виконання рішення суду.

Скаржник вказує, що вказаний лист Міністерства юстиції України отримано ТОВ «АНСУ» 02 серпня 2019 року.

Зі скаргою до суду ТОВ «АНСУ» звернулося 03 серпня 2019 року засобами поштового зв`язку.

Відтак, скаргу подано у строк, встановлений ст.. 449 ЦПК України, тому доводи апеляційної скарги про те, що скаржник пропустив встановлений законом строк для звернення із скаргою, є безпідставними.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши посилання суду у мотивувальній частині ухвали на положення п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року змінити, виключити посилання суду у мотивувальній частині ухвали на положення п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 30.12.2010 року).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий: Судді: