ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 727/9492/19

провадження №22-ц/822/13/21

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , представника Релігійної громади Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці Загарії О.Д., представників Чернівецької обласної державної адміністрації Брезіна В.В., Бухарова С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Релігійної громади Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці, Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання недійсним рішення загальних зборів релігійної громади та визнання частково незаконним розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Слободян Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом.

Посилалися на те, що вони є членами старообрядницької общини міста Чернівці Руської Православної Старообрядницької Церкви храму Різдва Христового. До складу вказаної общини на 1 вересня 2018 року входило 208 членів. Відправлення богослужіння здійснюється в молитовному будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

31 січня 2018 року священнослужитель ОСОБА_4 (він же ОСОБА_5 ), який був головою церковної общини, був позбавлений церковного сану.

30 вересня 2018 року ОСОБА_5 призначив та провів загальні збори релігійної громади, участь у яких взяло 58 членів. На підставі рішення вказаних зборів, ОСОБА_5 провів державну реєстрацію статуту в новій редакції з назвою «Статут релігійної громади православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці» за адресою місто Чернівці, вулиця Кошового, 40.

Вважали, що рішення загальних зборів релігійної громади від 30 вересня 2018 року та подальша реєстрація статуту такої релігійної громади в новій редакції є незаконними та такими, що порушують їх права.

Призначаючи загальні збори релігійної громади на 30 вересня 2018 року, ОСОБА_5 не повідомив позивачів та інших членів громади про їх проведення.

ОСОБА_5 станом на день проведення загальних зборів не був священником-настоятелем Храму Різдва Христового міста Чернівці, був позбавлений сану священнослужителя та не мав права на проведення таких зборів.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд:

- визнати недійсним рішення загальних зборів Релігійної громади Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці (далі Релігійної громади) від 30 вересня 2018 року;

- визнати незаконним та скасувати підпункт 5 пункту 2 розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації (далі Чернівецької ОДА) №1286-р від 19 листопада 2018 року в частині реєстрації у новій редакції статуту Релігійної громади за адресою місто Чернівці, вулиця Олега Кошового будинок 40, зареєстрований відповідно до розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації від 1 вересня 1995 року, №54-р.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовлячи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на день скликання зборів 30 вересня 2018 року ОСОБА_5 був керівником релігійної громади, що вбачається із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому мав право скликати збори.

Діючим на той час законодавством не було передбачено порядок проведення загальних зборів релігійної громади, а тому релігійна громада керувалася діючим Статутом, де вказано, що загальні збори вважаються такими, що відбулися, якщо на них присутні 2/3 членів церковної ради і необмежене число прихожан.

На загальних зборах були присутні вісім із десяти членів церковної ради, склад якої затверджений протоколом загальних зборів від 19 лютого 2017 року, № 17 та прихожани у кількості 57 осіб, а отже відсутні порушення вимог чинного законодавства при прийнятті рішення відповідних зборів.

Рішення загальних зборів релігійної громади від 30 вересня 2018 року є законним, а тому в Чернівецької ОДА були відсутні підстави для відмови в реєстрації статуту в новій редакції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що збори релігійної громади були скликані відповідно до статуту в редакції від 19 лютого 2002 року, зміни до якого були внесені відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Чернівецька ОДА, приймаючи розпорядження від 19 листопада 2018 року №1286-р, зареєструвала статут у новій редакції, однак не прийняла рішення про втрату чинності розпорядження, яким було затверджено попередню редакцію статуту.

Суд першої інстанції не надав оцінки тому, що підписи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на статуті в редакції від 30 вересня 2018 року, засвідчені нотаріусом Блауш Н.З. лише 30 жовтня 2018 року. Чернівецькою ОДА порушено місячний строк, передбачений частиною 3 статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», а статут мав бути підписаний не менш, як десятьма людьми, які утворили відповідну релігійну громаду.

Надаючи оцінку спірному рішенню загальних зборів релігійної громади, суд першої інстанції не дослідив порядок їх скликання, повноваження церковної ради та коло їх учасників.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не визначився чи підлягають застосуванню до даних правовідносин внутрішні релігійні правила.

Судом не враховані належним чином показання свідків, які відображені у судовому рішенні.

До участі у справі помилково не був залучений ОСОБА_7 , який є настоятелем Храму Різдва Христового, так як судове рішення безпосередньо впливає на його права та обов`язки.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Релігійна громада Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Представник відповідача зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є помилковими.

До прийняття оскаржуваного позивачами рішення загальних зборів релігійної громади від 30 вересня 2018 року діяв статут в редакції, зареєстрованій розпорядженням Чернівецької ОДА від 1 вересня 1995 року №54-р.

Після прийняття розпорядження Чернівецькою ОДА про реєстрацію статуту релігійної громади в новій редакції, попередній статут втрачає силу.

Розпорядження Чернівецької ОДА про реєстрацію статуту релігійної громади в новій редакції було прийнято в межах місячного строку з дня подання заяви та статуту відповідно до вимог закону.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що на загальних зборах були присутні вісім членів церковної ради, склад якої затверджений протоколом загальних зборів від 19 лютого 2017 року, № 17, а тому збори є такими, що відбулися.

Ні статутом, ні законодавством України не встановлено порядок повідомлення і скликання зборів релігійної громади. Про вказані збори було відомо всім членам громади, які відвідували храм і цікавилися життям церкви.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до чинного законодавства був керівником релігійної громади, а тому мав право на скликання загальних зборів такої громади.

Залучення ОСОБА_7 , як третьої особи, не є необхідним у справі, а також не впливає на законність рішення суду першої інстанції.

Чернівецька ОДА подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Представник відповідача зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є помилковими.

До статуту, який був зареєстрованій розпорядженням Чернівецької ОДА від 1 вересня 1995 року №54-р, зміни до 30 вересня 2018 року не вносились.

Після прийняття розпорядження Чернівецькою ОДА про реєстрацію статуту релігійної громади в новій редакції від 19 листопада 2018 року, статут релігійної громади у попередній редакції скасовується.

Суд першої інстанції правильно визначив, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення законів України, а не релігійних правил.

В апеляційній скарзі не зазначено як судове рішення у справі впливає на права та обов`язки ОСОБА_7 . Суд не вправі самостійно залучити третю особу до участі у справі без відповідного клопотання учасників справи.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Фактичні обставини справи

Судом установлено, що 01 вересня 1995 року Чернівецькою облдержадміністрацією зареєстрований Цивільний Статут Старообрядницької общини м.Чернівці Руської Православної Старообрядницької церкви, прийнятий на загальних зборах общини 19 лютого 1995 року (т.1 а.с.71-75). В цей же день видано свідоцтво про реєстрацію статуту релігійної організації №753 (т.1 а.с.81).

Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Старообрядницька Община м.Чернівці Руської Православної Старообрядницької Церкви зареєстрована як юридична особа 01.09.1995 року (т.1 а.с.82).

Відповідно до пункту 2 Статуту община входить до складу Руської Православної Старообрядницької Церкви і знаходиться в духовно-канонічному підпорядкуванні старообрядницького епіскопа Київського Всієї України.

Община здійснює свою діяльність у відповідності із Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», дотримується державного законодавства та правопорядку (пункт 5 Статуту).

Община пропонує кандидата в священний сан або запрошує вже рукопокладеного священника та представляє його кандидатуру на розгляд епіскопу та прийняття ним кінцевого рішення (пункт 17 Статуту).

Община виражає свою волю та бажання через загальні збори (пункт 27 Статуту).

Загальні збори вважаються такими,що відбулися, якщо на них присутні не менше 2/3 членів церковної ради та необмежена кількість прихожан (пункт 29 Статуту).

Не може бути учасником загальних зборів відлучений від церкви (пункт 31 Статуту).

Рада общини (церковна рада) обирається в кількості не більш ніж 20 осіб (пункт 38 Статуту).

Відповідно до протоколу №17 загальних зборів релігійної громади Старообрядницької общини м.Чернівці Руської Православної Старообрядницької церкви від 19 лютого 2017 року на загальних зборах було обрано та затверджено склад церковної ради в складі 10 осіб (т.1 а.с.192-193).

Загальними зборами Релігійної громади Православної Старообрядницької церкви храму Різдва Христового м. Чернівці, які відбулися 30 вересня 2018 року, вирішено прийняти та затвердити статут релігійної організації «Релігійна громада Руської Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці в новій редакції «Релігійна громада Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці» з внесенням до статуту змін, обрати раду у кількості десять осіб для керівництва релігійною громадою та визначено особу, відповідальну за державну реєстрацію відповідного статуту. Дане рішення оформлено протоколом №3, з якого вбачається, що на зборах були присутні 8 членів церковної ради із 10 обраних та 57 прихожан (т.1 а.с.20).

Згідно з пунктом 1.2 прийнятої нової редакції статуту релігійна громада не входить до жодного релігійного центру та здійснює свою канонічну та господарську діяльність самостійно (т.1 а.с.26-33).

Громада обирає священнослужителя у відповідності до церковних канонів (пункт 2.5 нової редакції статуту).

Розпорядженням Чернівецької ОДА №1286-р від 19 листопада 2018 року вирішено зареєструвати у новій редакції статут Релігійної громади Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м. Чернівці за адресою місто Чернівці, вулиця Олега Кошового, будинок 40, зареєстрований відповідно до розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації від 1 вересня 1995 року, №54-р (т.1 а.с.24-25).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильний висновок суду про відмову в позові. Однак вважає необхідним змінити мотивувальну частину судового рішення з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що на момент виникнення спірних правовідносин не був порушений порядок скликання зборів, оскільки Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» не містив положення щодо правомочності прийнятих на зборах рішеннях в залежності від кількісного складу релігійної громади (2/3), а тому релігійна громада керувалися пунктом 29 діючого на той час Статуту, відповідно до якого загальні збори вважалися такими, що відбулися, якщо на них приймає участь 2/3 членів церковної ради і необмежено число прихожан. Відповідно до протоколу загальних зборів релігійної громади від 30 вересня 2018 року на загальних зборах були присутні 8 членів церковної ради із 10.

Такий висновок суду по суті є правильним. Проте, колегія суддів виходить із того, що визначальним в даній справі є не порядок скликання зборів релігійної громади, прийняття зборами рішення та подальша реєстрація змін в Статут релігійної громади, а дослідженню підлягають обставини про порушення прийнятим на зборах рішенням прав позивачів.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Тобто, в контексті даних норм має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи.

При цьому, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Так, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 77 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

Взаємовідносини церкви й держави визначається Декларацією про державний суверенітет України, Конституцією України та Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації». Правовою формою цих відносин є режим відокремлення від церкви.

Статтею 35 Конституції України передбачено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави. Однією із особливостей ставлення держави до церкви (релігійних організацій) та законодавчі положення, які характеризують правовий зміст відокремлення церкви від держави в Україні, є те, що держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, тобто держава не втручається і не забороняє діяльності конфесійних організацій, якщо останні не порушують чинного законодавства, не посягають на життя, здоров`я, гідність особи, права інших громадян та організацій тощо.

Згідно частин першої та другої статті 8 Закону України «Про свободу совісті і релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості.

Стаття 35 Конституції України закріплює право кожного на свободу світогляду і віросповідання.

Статтею 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що церква (релiгiйнi органiзацiї) в Українi відокремлена вiд держави.

Водночас, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Європейським судом по справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» досліджувалися питання щодо наявності втручання у право на свободу віросповідання скаржника, відповідності цього втручання закону, а також те, чи переслідувало втручання легітимну мету та чи було необхідним у демократичному суспільстві.

У зазначеному рішенні встановлено, що за результатами розгляду спору в межах національної судової процедури було порушено статтю 9 Конвенції витлумачену у світлі пункту 1 статті 6 та статті 11 Конвенції.

Водночас право на свободу віросповідання не було виправданим і брак гарантій проти свавільних рішень органів реєстрації не був виправлений національними судами, оскільки відсутність узгодженості та передбачуваності законодавства не дозволяла їм дійти інших висновків у справі.

Надаючи тлумачення статей 9 та 11 Конвенції в контексті обмеження передбачених ними прав, Європейський суд визнав, що в демократичному суспільстві дійсно може виникнути необхідність обмежити свободу віросповідання задля узгодження інтересів різних релігійних груп.

Зі змісту пункту 2 статті 9 Конвенції випливає, що свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише обмеженням, встановленим законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У своєму рішенні по справі «Коккінакіс проти Греції» Європейський суд зазначив, що як визначено у статті 9 Конвенції, свобода думки, совісті та релігії виступає однією з підвалин «демократичного суспільства» у значенні, що вживається у пункті 31 Конвенції. Основоположний характер прав, гарантованих його пунктом 1 статті 9 Конвенції, знаходить своє відображення, зокрема, у формулюванні параграфа, що передбачає обмеження на них. На відміну від других параграфів статей 8, 10 і 11 Конвенції, які охоплюють права, що перераховуються в перших параграфах цих статей, у другому параграфі статті 9 Конвенції згадується лише про «свободу сповідувати релігію чи переконання» (пункт 33).

Перелік таких обмежень, за вказівкою Європейського суду у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України», є вичерпним, вони мають чітко тлумачитись в межах обмеженої самостійної оцінки, наданої державі, і лише переконливі та нездоланні причини можуть виправдовувати запровадження таких обмежень. При цьому держава має незначні межі для власної самостійної оцінки в цих питаннях.

Таким чином, при вирішенні спору по суті національні суди мали дослідити, чи було втручання у право на свободу віросповідання необхідним у демократичному суспільстві, тобто здійсненим в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, здійснюючи правову оцінку обставин справи, суди повинні були спиратися на положення статті 9 Конвенції, а також на прецедентне право Європейського суду, що є джерелом тлумачення вказаної статті, надаючи її приписам більш конкретного характеру.

Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постанові від 27 січня 2020 року у справі №598/157/15-ц (провадження 61-31628сво18).

Ураховуючи вище наведені положення чинного законодавства України, рішення, які були прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади.

У справі, яка переглядається, встановлено, що на зборах релігійної громади Православної Старообрядницької Церкви Храму Різдва Христового м.Чернівці 30 вересня 2018 року приймалось рішення щодо статуту релігійної громади, виборів керівного органу та ревізійної комісії релігійної громади, обрання осіб, відповідальних за проведення державної реєстрації змін до статуту. При цьому, зміни до Статуту стосувалися виходу з юрисдикції старообрядницького епіскопа Київського Всієї України і про реєстрацію автономної релігійної громади, яка не підпорядкована жодному центру чи управлінню і здійснює свою канонічну та господарську діяльність самостійно.

Будь-якого рішення щодо відвідування церкви на зборах не приймалось. Православна Старообрядницька Церква Храму Різдва Христового м.Чернівці відкрита для всіх вірян, які можуть її вільно відвідувати.

Позивачі, звертаючись до суду, не обґрунтовували свою позовну заяву тими обставинами, що внаслідок державної реєстрації статуту релігійної громади вони позбавлені права вільно відвідувати молитовний будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували такі обставини.

Відповідач є юридичною особою. При цьому, позивачі не є ні священнослужителями, не входять до церковної ради та інших керівних органів релігійної громади.

Згідно положень Статуту Парафіяльні збори є вищим органом управління і саме зборам відповідача надано виключне право приймати рішення щодо управління релігійною громадою.

Тобто відсутні підстави вважати, що відбулось втручання у право позивачів на свободу віросповідання.

З огляду на вказане, також відсутні підстави для визнання незаконним та скасування підпункту 5 пункту 2 розпорядження Чернівецької ОДА №1286-р від 19 листопада 2018 року.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано порушення Чернівецькою ОДА місячного строку, передбаченого частиною 3 статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», відсутність підписів на статуті не менш, як десяти людей, які утворили відповідну релігійну громаду, відсутність рішення Чернівецької ОДА про втрату чинності розпорядження, яким було затверджено попередню редакцію статуту є безпідставними, оскільки такі доводи не були зазначені позивачами в позовній заяві. Апеляційний суд не бере такі аргументи до уваги, оскільки вказане буде свідчити про порушення принципу диспозитивності, визначеному в статті 13 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до порушення процедури скликання та проведення загальних зборів релігійної громади та порушення внаслідок цього прав її членів, а тому висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. Вказані аргументи не мають значення для вирішення вказаного спору з огляду на відсутність підстав вважати, що відбулось втручання у право позивачів на свободу віросповідання.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 20 серпня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна