Справа № 242/3579/20
Провадження № 2/242/181/21
04 лютого 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Фоміної Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо позову Орган опіки та піклування Селидівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 27 серпня 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо позову Орган опіки та піклування Селидівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 жовтня 2019 року. Після купівлі будинку йому стало відомо, що у зазначеному будинку зареєстровані ОСОБА_2 та її малолітня донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які з 2014 року не проживають за зазначеною адресою. Позивач, як власник будинку, позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися власністю. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .
28 серпня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у порядку вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернувся до відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради Донецької області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного провадження.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяви з підтримання позовних вимог та просить суд слухати справу без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо позову Органа опіки та піклування Селидівської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, надав суду заяву про слухання справи без його участі та прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Шарафєєвою І.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 1324, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки № 909 від 10 жовтня 2019 року виданої КП «Комунальник м. Селидове», за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 08 липня 2014 року, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .
Відповідно до акту про не проживання складеного 16 грудня 2019 року квартальною вуличного комітету ОСОБА_6 , за участю свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , але фактично не проживають з 06 листопада 2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до статті 29 ЦК України, яка дає визначення поняттю «місце проживання» та встановлює особливості визначення місця проживання дітей залежно від їх віку, градуюючи осіб до 10 років, від 10 до 14 років та від 14 років (неповнолітніх), а також положення сімейного законодавства й законодавства, яке регламентує охорону дитинства.
Так згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України).
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Беручи до уваги ту обставину що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з мамою ОСОБА_2 не являється членом сім`ї позивача ОСОБА_9 та за місцем реєстрації не проживають з 06 листопада 2014 року, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 є такими, що підлягають задоволенню, а саме слід визнати відповідача ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 319, 321, 391, 406 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо позову Орган опіки та піклування Селидівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Н.О. Хацько