Справа № 727/9119/20
Провадження № 2/727/168/21
02 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
Головуючого-судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря: Семенишина І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
Посилалася на те, що власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_3
02.03.2020 року квартиру, зокрема приміщення кухонної кімнати було затоплено водою мешканцями п`ятої квартири з другого поверху.
Згідно акту від 02.03.2020 року, складеного комісією у складі начальника комендантської дільниці, начальника теплового господарства, електрика та відповідача ОСОБА_2 , встановлено, що внаслідок залиття квартири, зокрема: по всій площі стелі наявні мокрі плями, видиме пошкодження шпаклівки на замоклих ділянках, знеструмлене дане приміщення кухні з затіканням води в електролампочку, стіни замоклі по периметру з опуском до 1 метра, лінолеум та кухонні меблі замоклі. Також, в акті зазначено, що залиття квартири АДРЕСА_2 відбулося по вині мешканки квартири АДРЕСА_3 , яка розташована на другому поверсі 2-х поверхового будинку, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , внаслідок витоку води з розриву гнучкого шлангу до змішувача.
Ухвалою суду від 23.06.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
12.01.2021 року підготовче судове засідання було закрито та справу призначено до розгляду по суті.
25.01.2021 року до Шевченківського районного суду м.Чернівці надійшла заява від ОСОБА_1 про зупинення розгляду справи, оскільки позивач ОСОБА_3 , який являється її чоловіком, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 30.12.2020 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.01.2021 року провадження по справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.07.2021 року провадження по справі було поновлено та залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 . Остання була дружиною померлого та є його спадкоємцем, що підтверджується довідкою від 08.07.2021 року, виданою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б. про спадкоємця за законом.
Відповідачем відзиву на позов подано не було.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомила.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятоїстатті 13 цього Кодексу.
Так, судом встановлено, що первісний позивач по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30.12.2021 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, був власником квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
ОСОБА_1 залучено до участі у справі у якості правонаступника позивача. Остання проживає та зареєстрована за вказаною адресою АДРЕСА_4 з 15.03.2000 року.
Судом також встановлено, що 02.03.2020 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 .
Того ж дня комісією в складі: начальника комендантської дільниці Олентир Я.В., начальника теплового господарства ОСОБА_5 , електрик ОСОБА_6 , мешканців ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було складено акт про обстеження квартири АДРЕСА_2 , затвердженого начальником КЕВ в м.Чернівці полковником Гураленко А.М. (а.с. 5).
У ході обстеження кухні квартири АДРЕСА_3 на 2-му поверсі встановлено, що ймовірною причиною витоку води став розрив гнучкого шлангу до змішувача. ОСОБА_7 повідомив, що перекрив водопостачання та викликав сантехніка.
Також комісією встановлені наслідки залиття: видимий факт затікання приміщення кухні, внаслідок якого по всій площі стелі мокрі плями, видиме пошкодження шпаклівки на замоклих ділянках, знеструмлено дане приміщення кухні з затіканням води в електролампочку, стіни замокли по периметру з опуском до 1м, лінолеум та кухонні меблі замоклі.
Висновок комісії: причина затоплення кухні квартири АДРЕСА_5 відбулася внаслідок несвоєчасного виявлення та усунення неполадок мешканцем ОСОБА_7 .
Відповідно до довідки КЕВ м.Чернівці №2026 від 07.10.2020 року в квартирі АДРЕСА_6 зареєстровано двоє людей: власник ОСОБА_2 та син ОСОБА_7 (а.с. 38).
У відповідності до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Нормами статей 156,151,177 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки: своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період .
Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власники квартир, а також наймачі, орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, зобов`язані дбати про стан санітарно-технічних приладів, утримувати їх у належному стані, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинків, порушують умови проживання громадян.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається, у тому числі, на Висновок №1/20, складений 02.10.2020 року судовим експертом Гайда Б.Я. за заявою ОСОБА_3 про проведення експертного будівельно-технічного дослідження (а.с.6-14).
Вартість проведеного експертного дослідження складає 4000 грн. 00 коп. (а.с.32).
Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні дослідження; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертного дослідження; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Судом не встановлено обставин недотримання вимог закону судовим експертом Гайда Б.Я. при складанні висновку експертного дослідження №1/20 від 02.10.2020 року або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження.
Відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України «Про судову експертизу» судові експерти мають право проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб.
Згідно з п. 1.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту від 08.10.1998 р. №53/5, за дорученням юридичних і фізичних осіб виконуються експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються у письмових висновках експертних досліджень згідно з чинним законодавством України.
Судом було встановлено, що дослідження проведено судовим експертом Гайда Богданом Ярославовичем який має повну вищу освіту, спеціальність «Промислове і цивільне будівництво», освітньо-кваліфікаційний рівень магістр з будівництва, свідоцтво №1927 Міністерства юстиції України від 20.08.2018 року, дійсне до 20.02.2021 року, стаж експертної роботи з 2014 року.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.
Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України.
З урахуванням вищевказаних вимог процесуального закону, установлених судом обставин справи, з огляду на те, що висновок експертного дослідження одержаний у порядку, встановленим законом, суд вважає наданий позивачем висновок судового експерта належним, допустимим і достатнім письмовим доказом у розумінні ст.76 ЦПК України, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.
Суд вважає, що належними і допустимими доказами доведений безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками і діями відповідача.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.03.2020 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 , яка належить позивачу. Залиття відбулось внаслідок розриву гнучкого шлангу до змішувача у квартирі АДРЕСА_6 , власником якої є відповідач.
ОСОБА_2 будь-якими доказами не спростувала факт вини у залитті квартири, а отже останння на підставі ст.ст.22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 ЦК України, має відшкодувати позивачу завдану матеріальну та моральну шкоду, спричинену залиттям квартири, що сталось 02.03.2020 року.
Крім того, оскільки факт залиття квартири позивача є доведеним, розмір завданої шкоди відповідачем під час розгляду справи не спростований і встановлений на підставі висновку експерта №1/20 від 02.10.2020 року, який відповідачем не спростований, тому суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача понесені витрати за проведення експертного дослідження в сумі 4000 грн. 00 коп.
Також позивач звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів у сумі 4700 грн. 00 коп., які були витрачені на відновлення та зміну меблевих фасадів та елементів кухонних корпусів кухонної меблі.
На підтвердження вказаних витрат в матеріалах справи наявна копія розрахунку-фактури №СФ- від 25.06.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав послуги від підприємця ОСОБА_8 по заміні меблевих фасадів та елементів кухонних корпусів на суму 4700 грн. 00 коп.
Крім вказаного, ОСОБА_1 також просила стягнути моральну шкоду, яка була їй спричинена діями відповідача.
Відповідно до положень ст.ст.23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 гривень, позивач посилалася на те, що їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що в результаті залиття квартири необхідно було докласти зусиль по відновленню первісного становища, позивача було позбавлено повноцінної життєдіяльності, що викликало у неї появу негативних психологічних переживань, як порушення морального стану та неможливість продовження повноцінного життя.
Розмір спричиненої моральної шкоди, яка заподіяна незаконними діями відповідача вона оцінює в розмірі 4000 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача.
З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
ОСОБА_3 на момент пред`явлення позову до суду був учасником бойових дій та інвалідом 3 групи, що підтверджується копією військового посвідчення серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .
Враховуючи наведене та керуючись статями 15, 16, 22, 23, 1166, 1168, 1192 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий), проживаючої в АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ), яка проживає у АДРЕСА_4 завдану моральну шкоду у розмірі 4000 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий) на користь держави понесені судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.