Головуючий у 1-й інстанції Якішина О.М.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року, ухваленого в складі судді Якішиної О.М., повний текст рішення складено 21 вересня 2020 року

за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

за зустрічним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про звільнення від виплати неустойки по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 1-3) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів присуджених рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.10.2005 з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що в межах відкритого Великоновосілківським районним відділом Державної виконавчої служби виконавчого провадження № 60671588 розрахована заборгованість платника ОСОБА_1 по аліментам, яка станом на 21.01.2020 становить 58413,33грн. Оскільки пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2018 по 31.01.2020 складає 166148,77грн, яку позивач просила стягнути з відповідача.

ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 26-34).

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 70-75) про звільнення від сплати неустойки по аліментам, посилаючись на наступні обставини.

З 01.06.2006 по 31.08.2018 з нього стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 25% від заробітку. У вересні-жовтні 2018 Територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області не проводило стягнення з нього аліментів в зв`язку з тим, що не було виконавчого листа. Таким чином, аліменти за період вересень-жовтень 2018 були сплачені не вчасно. Починаючи з листопада 2018 розрахунок по аліментам відновився і заборгованість, яка склалась по аліментам за вересень та жовтень 2018 була погашена. Вважає, що сума заборгованості, зазначена у розрахунку державного виконавця, не відповідає дійсності, оскільки в суму доходу було включено не лише його дохід, але і суми по зобов`язанням, та суми, з яких згідно законодавства України аліменти не нараховуються, і потім на ці спірні суми була нарахована неустойка (пеня). Стягнення заборгованості з пенсії є незаконним, оскільки пенсія не є доходом, а являється соціальною виплатою. Крім того, до розрахунку заборгованості по аліментам включено суму, надану йому на розвиток підприємницької діяльності в розмірі 83284,64грн, і нараховано аліментів з цієї суми 21576,42грн, що є неправомірним, зазначені кошти не є доходом, а є зобов`язанням. А також в порушення п.12 Постанови Кабінету Міністрів України Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб в редакції від 01.06.2019, йому було нараховано аліменти з вихідної допомоги при звільненні, яка склала 36674,26грн, а аліментів з неї нараховано 9923,82грн. З цього приводу ним було подано заяву до державного виконавця про перерахунок суми заборгованості.

Зазначав, що він сплачував аліменти, незважаючи на наявність інвалідності 2 групи за загальним захворюванням, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей 2012р.н. та 2011р.н., а також непрацюючу дружину, яка займається їх вихованням, його родина має статус багатодітної.

Просив звільнити його від виплати неустойки (пені) по аліментам, оскільки розмір неустойки (пені) в сумі 166148,77грн для нього є непосильним, це поставить його родину в скрутне матеріальне становище, і дана сума неустойки нарахована з суми боргу, якого в нього не має.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 224-227) позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2018 по 30.01.2020 в розмірі 30000грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від виплати неустойки по аліментам відмовлено.

Задовольняючи частково первісний позов отримувача аліментів ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову платника аліментів ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно листа ТУ ДСА України в Донецькій області від 11.12.2018, з вересня 2018 року проведення відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 на сплату аліментів на користь ОСОБА_2 було припинено на підставі його заяви в зв`язку з закриттям виконавчого провадження. Отже, підставою припинення відрахувань із заробітної плати відповідача стала його заява до ТУ ДСА України в Донецькій області. Доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, з незалежних від нього причин, не знайшли свого підтвердження.

Відповідачем отримано одноразову виплату допомоги по безробіттю в сумі 83284,64грн. Належних та допустимих доказів того, що зазначені грошові кошти отримані відповідачем не як допомога по безробіттю, суду не надано, отже у відповідності до ст. 72 Закону України Про виконавче провадження на допомогу по безробіттю стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника. Посилання платника аліментів, що допустив прострочення, щодо негативного впливу погашення заборгованості на його матеріальне становище, не може слугувати підставою для звільнення його від відповідальності за порушення встановленого судовим рішенням обов`язку утримувати дитину.

Разом з тим, суд врахував наявність у платника аліментів на утриманні двох малолітніх дітей 2011р.н. і 2012р.н. та їх право на належне матеріальне забезпечення, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, враховуючи а також суд прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 235-236), посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення зустрічного позову.

Апеляційна скарга вмотивована доводами, які викладені і в позовній заяві, а також наступними аргументами: в ході судового засідання було встановлено, що виконавче провадження було закрито в 2007 році і відрахування ? частини аліментів проводилось без виконавчого листа; виконавець зробив розрахунок заборгованості за весь час відсутності офіційного перерахунку аліментів, однак вона була погашена, а фактичний борг виник через те, що не проводили відрахування ? частини з пенсії; суд взяв на себе тягар доказування вини відповідача з виникнення заборгованості; розрахунок заборгованості по аліментам повинен був враховуватись з моменту надання цього розрахунку стороні виконавчого провадження, при відсутності виконавчого провадження з вини виконавця, який закрив провадження та втратив виконавчий лист, відповідач не повинен нести відповідальність, сплачуючи додаткові кошти; суд, зменшуючи розмір нарахованої пені, виходив з власного розрахунку, який не відповідає вимогам ст. 196 СК України; виконавець зробив розрахунок, виходячи з інших сум доходів, які відповідач фактично не отримував; судом не враховано матеріальний стан відповідача, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, дружини, яка не працює, стан його здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 246-247) посилається на необґрунтованість доводів скарги відповідача, вина якого у виникненні заборгованості по аліментам була доведена.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається за участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сагірова Ф.П., який підтримав доводи скарги, та у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивачки ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_1 , від якого надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (т. 2 а.с. 29-30), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою до розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, на підставі рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.10.2005 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини його заробітку (доходів) щомісячно (т. 1 а.с. 8, 9, 81, 82).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Великоновосілківського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 01.09.2018 і станом на 21.01.2020 складає 58413,33грн (т. 1 а.с. 11). Відкорегований 05.03.2020 державним виконавцем розрахунок, з урахуванням здійсненої виплати, станом на 21.01.2020 становить 57413,33грн (т. 1 а.с. 42-45).

На утриманні платника аліментів, окрім доньки ОСОБА_3 , на яку він сплачує аліменти за судовим рішенням від 17.10.2005, знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 36, 37, 80).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України).

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному зобов`язанню, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Розділом ІХ Закону України Про виконавче проваджене врегульовано порядок звернення стягнення на доходи боржника, в тому числі заробітну плату і пенсію. За положеннями ч. 1 ст. 68 цього Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.п. 13, 14 п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993: утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними.

Відповідно до ст. 72 Закону України Про виконавче провадження на допомогу по безробіттю стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

Як встановлено судом, визначена державним виконавцем заборгованість ОСОБА_1 по аліментам становить з урахуванням корегування 57413,33грн. На даний час вказаний обсяг заборгованості не спростований і не змінений у встановленому законом порядку.

Доводам відповідача в його зустрічній позовній заяві, продубльованим і у змісті апеляційної скарги, щодо неправомірного врахування доходів, що не мали братись до розрахунку при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції надав належну оцінку з дотриманням ст. 89 ЦПК України, визначивши ці доводи як безпідставні з правової точки зору.

Так, утримання аліментів із заробітної плати, пенсії і одноразової виплати допомоги по безробіттю з платника ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 87-88) безпосередньо унормовано положеннями ст. 72 Закону України Про виконавче провадження, п.п. 13, 14 п. 1 Переліку видів доходів.

Суд врахував відсутність у довідці про доходи від 03.12.2019 з його місця роботи ТУ ДСА у Донецькій області інформації про те, що отримувана заробітна плата 36674,26грн є вихідною допомогою (а.с. 42-43), яка має імунітет і на яку не поширюється вимога про утримання аліментів.

Відтак, вказані доходи мають бути враховані при стягненні аліментів, як правильно визначився суд першої інстанції.

Суд відхилив як необґрунтовані і не доведені посилання відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, вмотивовані закриттям провадження державним виконавцем, не роз`ясненням останнім щомісячного розміру аліментів, невірністю розрахунку суми заборгованості, тривалим неотриманням стягувачем дубліката виконавчого листа.

Суд проаналізував всі складові наведених доводів.

Так, як наведено вище, вірність відкорегованого державним виконавцем розрахунку заборгованості не спростована в судовому порядку; доказів закриття виконавчого провадження у спірний період часу з 01.09.2018 і станом на 21.01.2020 судовим розглядом не здобуто; відомостей про звернення платника аліментів до державного виконавця за роз`ясненнями щодо розміру аліментів ОСОБА_1 суду не представлено; а припинення відрахувань із заробітної плати відповідача відбулося саме за його заявою від 24.09.2018, що підтверджено листом ТУ ДСА України в Донецькій області (а.с. 35).

З матеріалів справи вбачається, що своєчасному отриманню стягувачем дубліката виконавчого листа перешкодило касаційне оскарження відповідного рішення суду з видачі дублікату цього документу саме з ініціативи платника аліментів. Тому поставлення ОСОБА_1 в провину ОСОБА_2 несвоєчасність отримання дублікату виконавчого листа є безпідставним.

У даному спорі у якості підстави для звільнення регламентованої ст. 196 СК України відповідальності ОСОБА_1 вказує на відсутність виконавчого провадження з вини виконавця, який закрив провадження. Проте, з такими доводами суд першої інстанції цілком слушно не погодився, що схвалює колегія суддів, бо саме платником аліментів створено такі умови нездійснення примусового виконання через відкликання безпосередньо боржником виконавчого листа.

Такі дії платника аліментів, за відсутності судового рішення про звільнення його від аліментних зобов`язань за судовим рішенням від 17.10.2005, не відповідають вимогам 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості до виконання чинного судового рішення про стягнення аліментів, не свідчать про добросовісність сторони, а відтак, і не тягнуть бажаного для нього правового наслідку у вигляді звільнення від сплати аліментів.

Відсутність виконавчого провадження, як цілком слушно наголосив суд першої інстанції, не звільняє відповідача від обов`язку виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів, яке набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується із висновками суду про недоведеність позиції відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і утворення заборгованості з незалежних від нього причин.

В оскарженому рішенны суд навів розрахунки загальної суми неустойки по аліментам за спірний період, обчисленої за правилами ч. 1 ст. 196 СК України із врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц, що відповідає положеням ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Так, судом враховано правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць в обсязі 1% та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. При цьому пеня нарахована за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане (з 01.09.2018), і до дня, яким обмежено позовні вимоги (по 30.01.2020), а виведений загальний розмір пені 156274,47грн складається з суми розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Ухвалюючи рішення про часткове стягнення пені (із загально розрахованої суми), суд врахував положення конкретні обставини щодо майнового і сімейного стану платника аліментів як батька, на утриманні якого перебувають ще двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , 2011 року народження, і ОСОБА_6 , 2012 року народження, наявність інвалідності 2 групи у ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 39), і вважав за можливе з урахуванням вимог ч. 2 ст. 196 СК України зменшити розмір стягуваної неустойки (пені) до 30тис.грн, що колегія суддів, з урахуванням відомостей про стан здоров`я відповідача (т. 1 а.с 47-52, 100-113), віднаходить адекватним і співмірним допущеному довготриваючому порушенню відповідачем свого аліментного обов`язку.

Присуджений судом обсяг пені не перевищує 100% заборгованості по аліментам (57413,33грн), що відповідає вимогам абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2 і зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, доводам сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про доведення вини платника аліментів в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, що є підставою для захисту майнових прав отримувача аліментів ОСОБА_2 шляхом стягнення частково розрахованої за спірний період 01.09.2018 по 30.01.2020 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 30тис.грн, що усуває задоволення зустрічного позову із звільнення ОСОБА_1 від унормованої законом майнової відповідальності за порушення встановленого судовим рішенням аліментного обов`язку утримувати дитину у виді неустойки (пені).

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права та обґрунтоване наявними у справі доказами, - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко