ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/941/20
Провадження № 22-ц/4820/288/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю позивача, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Босюка В.А. від 01 грудня 2020 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачки, вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Власники квартир мають у користуванні спільне подвір`я, на якому розташовані господарські будівлі, в тому числі погреб та сарай, якими користується він.

Відповідачка побудувала паркан з металопрофілю та залила під нього бетонний фундамент, яким перекрила йому вільний доступ для заїзду у двір, до погреба. До заміни паркану там був просто заїзд з воротами. Вирішити спір у добровільному порядку у них не виходить.

З врахуванням уточнення позовних вимог, просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання відповідача демонтувати частину паркану з металопрофілю довжиною 2,40 м, яка розташована з північної сторони багатоквартирного житлового будинку та позначена на плані земельної ділянки від точки 4,88 (поза каналізаційною мережею) до точки 0,99, північна сторона багатоквартирного будинку, та розібрати фундамент, що під парканом.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_2 , шляхом демонтування частини паркану з металопрофілю та частини фундаменту під парканом довжиною 2,40 м, що розташована з північної сторони багатоквартирного житлового будинку та позначена на плані земельної ділянки з північної сторони, від точки 4,88 до точки 0,99.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, суд помилково вважав встановленим факт користування позивачем погребом, хоча всі господарські споруди є спільною сумісною власністю власників багатоквартирного будинку. Позивач має окремий заїзд у двір, тому твердження про перешкоджання у користуванні господарськими спорудами є безпідставним. Як підтвердила свідок ОСОБА_3 , новий паркан побудовано за згодою всіх співвласників квартир будинку, до продажу нею квартири позивачу. Уточнена позовна заява та письмовий доказ прийняті судом в порушення норм процесуального права після закриття підготовчого засідання. В рішенні не зазначено, як ідентифікувати на місцевості дані точки, адже план земельної ділянки не містить координат вказаних точок.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну. Зазначає, що суд правильно встановив, що відповідачка встановила нову огорожу із металопрофілю лише з хвірткою без воріт, чим обмежила доступ інших співвласників до своїх господарських споруд. Відсутність заїзду перешкоджає позивачу користуватися двором, погребом, оскільки він навіть мотоблоком не може заїхати.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яку від придбав у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О.

Відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 . Саме вона заперечує проти влаштування воріт замість паркану на місці колишнього заїзду у двір будинку.

Будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирний, в ньому мешкає всього 5 сімей.

Згідно плану забудови за вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 2026 кв.м, на ній, окрім будинку, розміщені господарські споруди, погріб, сараї тощо.

Листом №01-14/148 від 20.05.2020 року виконком Шепетівської міської ради підтвердив, що не проводився розподіл та не встановлювався порядок користування господарськими спорудами, що знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .

Згідно з комісійним актом Шепетівської міської ради від 28.05.2020 року встановлено, що в будинку АДРЕСА_2 проживає 5 сімей, прибудинкова територія не приватизована і знаходиться у користуванні всіх мешканців будинку. Мешканці квартири АДРЕСА_4 встановили нову огорожу із металопрофілю лише з хвірткою без воріт, чим обмежили доступ інших мешканців до своїх господарських споруд.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка самовільно на земельній ділянці, що перебуває у спільному користуванні співвласників будинку, встановила паркан з металопрофілю, в тому числі й на місці заїзду в двір, чим обмежується позивачу в`їзд на територію двору до господарських споруд. Тому слід зобов`язати відповідачку усунути ці перешкоди шляхом демонтажу частини паркану та фундаменту під ним.

Проте з цими висновками суду не можна погодитися, зважаючи на таке.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначаються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Так, згідно з п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України № 417-19 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 417-19 власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку(ч.ч. 1-2 ст. 5 Закону № 417-19).

Згідно з частинами 2-3 статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідно до ч.ч.1-3, ст. 6 Закону № 417-19 співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.

Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

У разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх прав попереднього власника як співвласника.

За змістом статті 10 цього Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним.

Отже, за змістом наведених норм права питання демонтажу частини паркану та влаштування воріт для забезпечення проїзду на прибудинкову територію, встановлення порядку користування прибудинковою територією будинку АДРЕСА_2 належить до повноважень зборів співвласників цього будинку.

І позивач, і відповідачка як власники квартир у будинку є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі й встановленого спірного паркану.

Водночас такими ж співвласниками цього спільного майна будинку є й власники решти квартир в цьому будинку, які не були залучені до участі в справі в якості відповідачів.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_3 , яка відчужила у 2017 році квартиру АДРЕСА_5 позивачу, рішення про влаштування нового паркану, в тому числі й на місці попереднього заїзду на територію двору, приймалося 7 років тому власниками трьох квартир. ОСОБА_2 організувала влаштування паркану, витрати на це розподілили між ними усіма.

Наведене цілком спростовує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка самостійно самовільно встановила вказаний паркан.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач звертався до зборів співвласників будинку АДРЕСА_2 щодо прийняття рішення про демонтаж частини паркану та влаштування воріт для забезпечення проїзду на прибудинкову територію та що збори приймали рішення з цього питання.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Позивач на час звернення до суду з позовом не скористався своїм правом вирішити питання щодо користування спільним майном багатоквартирного будинку та усунення перешкод щодо користування ним у встановлений законом спосіб, збори співвласників будинку не приймали рішення про відмову в задоволенні його заяви, тому твердження про порушення його прав і необхідність їх захисту в судовому порядку на даний час є безпідставним.

Отже, з врахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не ґрунтуються на нормах матеріального права і є безпідставними.

Суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, що врегульовують спірні правовідносини і підлягали застосуванню, не дав належної оцінки зібраним доказам у справі, і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.02.2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С.Гринчук

А.М.Костенко