Справа №557/255/21
16 червня 2021 року смт.Гоща
Гощанський районний суд Рівненської області у складі:
судді Пацко Д.В.,
секретар судового засідання Довгалець Н.М.,
номер справи 557/255/21,
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_1
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову, зазначив, що на підставі договору купівля-продажу від 08.11.2004 №847609, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 .
Вказує, що ОСОБА_3 зареєстрований у вказаному житловому будинку, однак з 2019 року не проживає в ньому не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла не бере участі, особистих речей в житловому будинку немає.
При цьому, вказує, що ОСОБА_3 систематично здійснює домашнє насильство в сім`ї, про що неодноразово повідомляли правоохоронні органи. Відносно останнього були складені адміністративні матеріали за ст. 173-2 КУпАП, про що є відповідні документи, які підтверджують такі обставини.
Вказує, що відповідач порушує права малолітніх дітей на здоровий соціальний і культурний розвиток, оскільки в середовищі постійних скандалів та домашнього насильства діти не можуть повноцінно інтелектуально та фізично розвиватися.
Таким чином, зважаючи на вищенаведене та посилаючись на норми ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, ЦК України, 41 Конституції України, просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив права користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.
Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 02 березня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.
Позивач в заяві на ім`я суду підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи був повідомлена належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1ст.280 ЦПК України.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке.
Судом встановлено, що 21 жовтня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, ОСОБА_2 приймає у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори.
Право власності зареєстровано в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5354410 від 08 листопада 2004 року.
Згідно довідки про склад сім`ї Бугринської сільської ради від 28 грудня 2020 року №3727, в житловому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 прописаний ОСОБА_3 (не родич). При цьому зазначено, що останній зареєстрований, але не проживає.
З довідки Бугринської сільської ради від 28 грудня 2020 року №3728 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований в житловому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 систематично здійснює домашнє насильство в сім`ї, що підтверджується копією рапортів 20.09.2018, 31.01.2019, 01.02.2019, 02.02.2019, 01.03.2019.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).
Відповідно до ст.41Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.
Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Таким чином, за змістом зазначених норм ОСОБА_3 не відноситься до членів сім`ї власника жилого будинку.
У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідач перешкоджає у користуванні та розпорядженні власником свого майна. За таких обставин суд, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач в даному будинку не проживає та не сплачує комунальну платежі.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати.
Крім того, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач подав до суду копію ордеру серії ВК № 1013600 про надання йому правової допомоги адвокатом Рудиком В.Р. та копію прибуткового касового ордеру №1/18-11 про прийняття від ОСОБА_2 2700 грн.
Відповідно до ч.1-2 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2700 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 3603 (три тисячі шістсот три) гривні 50 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК УКраїни, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя Д.В. Пацко