ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1462/20
Провадження № 22-ц/4820/1558/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. ст. 369 ЦПК України цивільну справу № Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2021 року в складі судді Кускової Т.В. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в :

В жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 31889 грн 53 коп та судові витрати/

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку та підписала Анкету-заяву № б/н від 29 червня 2016 року, згідно якої отримала картковий рахунок зі встановленим кредитним лімітом, який в подальшому змінювався банком згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, максимальний розмір якого був 16 500 грн.

Також позивач зазначав, що відповідачка при зверненні до банку, підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала.

Тому, у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідач станом на 11 жовтня 2020 року має кредитну заборгованість в розмірі 31 889 грн 53 коп, яка складається з 19 982 грн 72 коп заборгованості за тілом кредитом, 5416 грн 45 коп заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 6490 грн 36 коп нарахованої пені, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

В уточненій позовній заяві, банк зазначав, що кредитна заборгованість була нарахована відповідно до умов Договору визначених для кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду та встановлених для цієї типу картки тарифів, з урахуванням базової ставки 3,6% в місяць, пеня за несвоєчасне погашення кредиту або процентів становить 0,23% від суми загальної заборгованості та нараховувалася за кожен день прострочки + 100 грн щоразу коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму 100 грн другий місяць поспіль. Крім того, 01 серпня 2020 року відповідачу було переоформлено картку на «Універсальна GOLD», згідно якої базова ставка становить 3,5 %, а пеня 0,233% від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму 100 грн, щоразу коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму 100 грн другий місяць поспіль і більше. Таким чином, на думку позивача, ним повністю доведено розмір нарахованої заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

Апелянт вважає помилковими висновки суду щодо відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед банком, враховуючи фактично отримані та повернуті кошти. Так суд не звернув увагу, що відповідачем особисто було підписано Анкету-заяву, на підставі якої їй було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 16 500 грн, відповідачка активувавши кредитну картку та користуючись кредитними коштами фактично визнала та підтвердила свою згоду з усіма умовами кредитного договору. Даний факт підтверджується і наявним в справі розрахунком заборгованості та випискою по рахунку клієнта, довідками банку про зміну умов кредитування та видану кредитну картку і не був спростований відповідачкою в ході розгляду справи. Крім того, суд не звернув уваги, що отримана відповідачкою кредитна картка спочатку використовувалася нею, виключно як дебетова картка і кредитним лімітом до 14 серпня 2018 року вона не користувалася, тому внесені нею суми до цього періоду не повинні були враховуватися судом при здійсненні перерахунку, оскільки це були власні кошти клієнта. З виписки по рахунку заборгованості чітко вбачається, що використовувати кредитні кошти ОСОБА_1 почала саме з 14 серпня 2018 року по 11 жовтня 2020 року і за цей період нею використано кредитні кошти в розмірі 120003 грн 97 коп, а на погашення за вказаний період внесено лише 110869 грн 62 коп. Отже, внесених коштів не вистачило на погашення заборгованості за фактично використаними кредитними коштами, тому висновок суду про відсутність заборгованості є помилковим. Крім того, на момент укладення кредитного договору діяла процентна ставка 3,6% на місяць, таким чином ОСОБА_1 має повернути отримані кредитні кошти та сплатити відсотки, виходячи з розміру встановленої процентної ставки. Також, з огляду на прострочення виконання основного зобов`язання з відповідачки підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України.

Заслухавши доповідача та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 29 червня 2016 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнавала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

В заяві ОСОБА_1 засвідчила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними.

Відповідачці було видано кредитну картку за № НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2020 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачу було встановлено кредитний ліміт 5 000 грн, який в подальшому збільшено до 16 500 грн, а з 26 лютого 2019 року поступово зменшено до 0.00 грн.

Кредитними коштами відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти, а також повертаючи їх.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено і Тарифи обслуговування кредитних карт.

За розрахунком Банку, станом на 11 жовтня 2020 року відповідачка має кредитну заборгованість в розмірі 31 889 грн 53 коп, яка складається з 19 982 грн 72 коп заборгованості за тілом кредитом, 5416 грн 45 коп заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 6490 грн 36 коп нарахованої пені.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, пред`являючи вимоги про погашення кредиту Банк просив, стягнути заборгованість за тілом кредиту, пенею та відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

На підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29 червня 2016 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку про видану кредитну картку, Довідку про розмір кредитного ліміту, виписку з особового рахунку відповідача, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, «Універсальна».

Проте, у підписаній сторонами анкеті-заяві від 29 червня 2016 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь заборгованості за відсотками нарахованими на кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені за несвоєчасну сплату кредиту, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29 червня 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, розмір відсотків у відповідності до ст. 625 ЦК України за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору тощо.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку і тарифи обслуговування кредитних карт, які розміщені на сайті:www. privatbank.ua розуміла відповідач та ознайомилися і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в яких зазначено і тарифи обслуговування кредитних карт не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 86,4% річних для картки «Універсальна» та 84% річних для картки «Універсальна Голд», які на думку апелянта визначені Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, суд не приймає до уваги, оскільки не вважає їх складовою кредитного договору так як вони не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків в разі порушення умов договору згідно ст. 625 ЦК України в розмірі, який зазначений у вищевказаних письмових документах.

Іншого розрахунку заборгованості за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України банк суду не надав.

З цих же підстав, слід вважати безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд повинен був стягнути з відповідачки відсотки за ставкою 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки такі вимоги позивачем АТ КБ «ПриватБанк» при поданні позову не пред`являлися, розрахунок вказаної суми суду не надавався.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позичальника ОСОБА_2 відсутня заборгованість перед банком з фактично отриманих та неповернутих коштів, проте такий висновок суду є помилковим з наступних підстав.

Із розрахунку заборгованості та виписки по руху грошових коштів вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість, отже за весь період користування ОСОБА_1 грошовими коштами Банку, відповідачем було використано 120 003 грн 97 коп (графа Використані кошти клієнтом), натомість повернуто -110869 грн 62 коп. (графа Повернуті клієнтом кошти), таким чином відповідачка не повернула банку 9 134 грн 35 коп.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та необґрунтовано відмовив в позові в повному обсязі, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності рішення суду обставинам справи з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку 9 134 грн 35 коп.

Відповідно до ч.ч. 10. 13 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції та апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1471 грн 40 коп ( 9134,35х100:31889,53=28%х(2102+3153)

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково

Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в розмірі 9134 (дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судові витрати у розмірі 1471 грн 40 коп по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова