"02" вересня 2021 р.
Справа № 642/5192/21
Провадження № 2/642/1932/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря Злобової Я.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

Позивач звернувся 5 серпня 2021 року з позовом до суду, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 125 247 грн. 11 коп. , вихідної допомоги -30 992 грн. 66 коп., а всього 156 239 грн. 77 коп., та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 15 червня 2021 року по день звернення до суду, в сумі 21 175 грн. 11 коп.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що він працював на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді слюсаря протезно-ортопедичних виробів 4 розряду протезного цеху, за сумісництвом, та наказом директора ХКЕПОП від 14.06.2021 був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати. В день звільнення відповідач не розрахувався з ним, заборгованість становить 156 239 грн. 77 коп. у тому числі 125 247 грн. 11 коп. - по заробітній платі та 30 992 грн. 66 коп. - по виплаті вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України. -Оскільки заробітна плата так і не виплачена, позивач просив відповідно до ст. 117 КЗпП України стягнути середній заробіток за період з 15 червня 2021 року по 4 серпня 2021 року, по день звернення до суду, в сумі 21 175 грн. 11 коп., за 33 робочих дні, виходячи з середньоденного заробітку 641 грн. 67 коп.

Ухвалою суду від 10.08.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Представник відповідача - директор Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємстваФролов Є.О. подав 26 серпня 2021 року відзив на позовну заяву, в якому просив в позові відмовити. В обґрунтування заперечень послався на те, що стягнення суми вихідної допомоги та заборгованості по заробітній платі в межах одної позовної заяви задоволенню не підлягають, оскільки заробітна плата за основними місцем роботи та за сумісництвом є різними по суті, тому виплата вихідної допомоги при звільненні працівника за п.1 ст. 36 КЗпП , за угодою сторін, взагалі не передбачена.

Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, то відповідач вважає, що в даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягають врахуванню висновки щодо застосування ст. 117 КЗпП України, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, відповідно до якої з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат працівника, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що в даній справі необхідно враховувати не тільки загальну суму простроченої заборгованості роботодавця, але дослідити ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат позивача; наявність у відповідача значних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних із обов`язками сплатити борг за іншими зобов`язаннями, у тому числі за аналогічними вимогами. Необхідно врахувати вказаний принцип пропорційності, а також загальний принцип цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України), що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Представник позивача Бондаренко Г.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву з проханням справу розглядати у відсутності представника.

За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємстві на посаді слюсаря протезно-ортопедичних виробів 4 розряду протезного цеху, за сумісництвом.

Наказом директора ХКЕПОП №88/к від 14.06.2021 він був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати (п.1 ст. 36 КЗпП).

Як вбачається з довідки від 05.07.2021, виданої ХКЕПОО, станом на 05.07.2021 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем: з оплати праці станом на 31 травня 2021 року у сумі 122 513, 12 грн, розрахунок при звільненні у червні 2021 року - 3 733 грн. 98 коп., перерахування частки заробітної плати у червні 2021 року- у сумі 1000 грн; заборгованість з виплати відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 30 992 грн. 66 коп. (з урахуванням податків, тобто сума до видачі).

Доказів про виплату вказаної суми відповідачем позивачу станом на день розгляду справи до суду не надано, та факт невиплати вказаних сум представник відповідача не заперечував..

Отже, розмір заборгованості відповідача перед позивачем у вказаній сумі суд вважає доведеним довідкою відповідача.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Посилання представника відповідача на те, що заявлені вимоги про стягнення різних складових нарахованих сум, тому в позові слід відмовити, є необґрунтованим, оскільки наявність заборгованості відповідача перед позивачем у загальному розмірі 156 239 грн. 77 коп. підтверджена довідкою відповідача, тому наявні і передбачені законом підстави для стягнення вказаної суми, незалежно від того, з яких складових складається вказана заборгованість.

При розгляді вимог щодо стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відомостей про наявність спору про розмір боргу суду не надано.

Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві, в порушення ст.116 КЗпП України, не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки.

При вирішенні вказаних вимог суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування ст. 117 КЗпП України, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільнені майнових втрат працівника, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Причини невиплати остаточного розрахунку при звільненні мають враховуватися судом відповідно до загальних принципів цивільного законодавства, розумності, добросовісності та справедливості, - при визначення розміру штрафних санкцій, визначених згаданою нормою ст. 117 КЗпП України. Касаційним судом була сформульована правова позиція щодо необхідності застосування принципу пропорційності у спорах, які виникли з передбачених ст. 117 КЗпП України, що є визначальним для визначення аналогічного характеру спору та для її застосування.

Працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні. Тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № №761/9584/15-ц), у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Розмір цього відшкодування може бути зменшений із врахуванням: 1) розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, (п.п. 91; 91 п. 1,2,3,4 постанови).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №161/12771/15-ц).

Саме такі правові висновки наведено у п. 90-93 Постановою ВСУ №14-623цс18.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за вказаний рік можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Судом встановлено, що позивач звільнений 14 червня 2021 року., 5 серпня 2021 року він звернувся з даним позовом до суду. На даний час він працевлаштований.

З довідки ХКЕПОП від 05.07.2021 № 17/904 вбачається, що за 2 місяці перед звільненням у квітні 2021 року заробітна плата позивача становила 13650,00 грн, у травні 2021 року- 3 033, 34 грн. Всього за 2 місяці його заробітна плата склала 16683, 34 грн. за 26 днів, та середньоденна заробітна плата становить 641 грн. 67 коп.

В межах заявлених позовних вимог та наданого позивачем розрахунку, затримка розрахунку має місце за період з 15 червня 2021 року по 04.08.2021 та становить 33 дні, тому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за вказаний період становить 21 175 грн. 11 коп. (561,67 грн.х33 дн=2 1175, 11 грн).

Відповідно до наведених висновків Верховного Суду, при розгляді даної справи необхідно врахувати принцип пропорційності, а також загальний принцип цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України).

Суд враховує розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту її звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, який працевлаштований, дії сторін у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачкою до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням вказаних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд, виходячи з необхідності дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, зменшення розміру суми, яка підлягає стягненню з відповідача за період затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 15 червня 2021 року по 04.08.2021 до 15 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Вказане відповідає вищенаведеним висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач сплатив 908 грн. 09 коп. судового збору, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 871 грн, пропорційно задоволеним позовним вимогам (96%).

Керуючись ст.ст.4,12-13, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 38, 94, 97, 116, 117 КЗпП, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства(адреса 61017, Харківська обл., місто Харків, вул. Велика Панасівська, 112, , поточний рахунок НОМЕР_1 в Харківському ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», МФО 351533, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі в сумі 156 239 грн. 77 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 15 червня 2021 по день ухвалення рішення - 1 вересня 2021 року в сумі 15 000 грн., а всього 171 239 грн. 77 коп. (сто сімдесят одну тисячу двісті тридцять дев`ять гривень 77 коп.).

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємствау відшкодування витрат по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 871 грн. (вісімсот сімдесят одну грн. 00 коп.)

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30- денний строк з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 2 вересня 2021 року.

Суддя Л.Л. Шрамко