У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2021 Справа №607/15321/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа приватний нотаріус Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання ,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа приватний нотаріус Івано Франківського міського нотаріального округу Івано Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання.

Одночасноз позовом ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови про розшук боржника та зупинення стягнення на підставі виконавчого напису.

В порушення ч.5 ст. 151 ЦПК України, позивачем до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі

вимоги немайнового характеру, не додано доказів сплати судового збору в сумі 454 гривень (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у справах немайнового характеру).

Щодо заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору, Суд наголошує таке.

У своїй практиці Європейський суд зазначає, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, з врахуванням майнового стану сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов, визначених в п. 1, 2 та 3.

(!) Відтак диспозиція ч.1 ст. 8 ЗУ "Про судовий збір" вимагає від суду безумовне врахування майнового стану заявника.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Позивач просить звільнити його від сплати судового збору з звернення з заявою про забезпечення позову, покликаючись на статус члена багатодітної сімї (п.п. г п.2 ч.1 ст. 8 Закону), поряд з тим означена умова є підставою звільнення від сплати судового збору, або зменшення суми, за умови доведення позивачем важкого майнового стану свої сімї (ч.1 ст. 8 Закону).

Суд наголошує, що з наданих позивачем додатків до позовної заяви та заяви про забезпечення позову неможливо встановити чи дійсно у нього існує скрутне майнове становище за відсутності інших достатніх, за стандартом доказування «поза розумним сумнівом», доказів доходів за попередні роки, копії трудової книжки, відповідно до якої вона офіційно не працює, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про відсутність у них будь-якого нерухомого майна, інформації з сервісного центру МВС про наявність/відсутність транспортних засобів, наявність банківських вкладів, цінних паперів, тощо.

(!) Більш того, з доданих до позовної заяви матеріалів вбачається існування у власності позивача значної суми коштів 226 740 гривень, в подальшому стягнутих з карткового рахунку позивача; окремо Суд констатує про фінансову спроможність позивача витратити на послуги фахівця в галузі права суму в розмірі 77000 гривень, про що зазначено в позовній заяві, й це засвідчує далеко не важке матеріальне становище ОСОБА_1 , незважаючи на зміст довідки управління соціальної політки ТМР від 30.08.2021 року про отримання державної допомоги.

Оскільки обов`язок доказування обставин, встановлення яких є необхідним для вирішення питання звільнення від сплати судового збору, покладається саме на позивача, Суд констатує недоведеність останнім викладених ним фактів, необхідних до задоволення заяви

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч.9 ст. 153 ЦПК України).

На підставі наведеного, керуючись ст. 153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Заяву про забезпечення позову повернути заявнику.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк