Провадження № 2/643/5076/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25.11.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Власенка М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Насирової М. М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Букіна О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з подання позову і до повноліття дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя народилася дочка ОСОБА_3 , про що видано відповідне свідоцтво. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова № 2-4366 від 18 серпня 2008 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_3 залишилася проживати з позивачем. Батько дитини ОСОБА_2 виїхав на постійне проживання на територію Російської Федерації. Тобто батько ОСОБА_3 фактично самоусунувся від участі у житті дитини. Відповідач ніколи не піклувався про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Фактично батько бачив дитинку один раз в житті та ніколи не спілкувався з донькою, покинув сім`ю коли доньці був один рік та переїхав проживати до іншої держави. Відповідач не виконує покладених на нього законом обов`язків, оскільки не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної та трудової участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Крім цього зазначила, що оскільки батько є здоровим та працездатним, відтак має обов`язок утримувати дитини, сплачуючи аліменти на її утримання.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_5 та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; залучено Службу у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до участі у справі в якості третьої особи; встановлено строки для подання заяв по суті спору.

07 жовтня 2021 року від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування, та про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова 09 листопада 2021 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду; в судове засідання викликано учасників справи та свідків.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 та стягнути аліменти на її утримання.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Причини неявки відповідача суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належнимчином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПКУкраїни.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, встановив таке.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що позивач та відповідач з 12 червня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 22 липня 2021 року, видане повторно Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 22 липня 2021 року слідує, що шлюб між сторонами зареєстровано 12 червня 2004 року, номер актового запису 25. У розділі відомостей про розірвання шлюбу зазначено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2008 року справа № 2-4366.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 28 квітня 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано 28 квітня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 287.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого повторно 22 липня 2021 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила ім`я, про що 07 вересня 2017 року складено відповідний актовий запис № 79. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 .

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем надано суду заяву від ОСОБА_2 , посвідчену нотаріусом Ростовського-на-Дону нотаріального округу нотаріальної палати Ростовської області Російської Федерації Гальченко І. В. від 05 серпня 2021 року, відповідно до якої відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона товаришує з ОСОБА_1 дуже давно. Після народження ОСОБА_3 , ОСОБА_2 бачив дитину один раз, після чого виїхав проживати до іншої держави. Зі слів матері ОСОБА_3 , відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини, матеріальної допомоги не надає. Аналогічні свідчення дала свідок ОСОБА_8 .

Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6).

Згідно п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зі змісту Висновку № 550 від 06 жовтня 2021 року наданого Департаментом служб у справах дітей слідує, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 де створені належні умови для проживання дитини. Згідно з інформацією Харківської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 64 Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_3 навчалась у закладі освіти з першого класу. За час навчання батько дитини, ОСОБА_2 , до школи не приходив, не відвідував батьківські збори, не цікавився шкільним життям та навчанням дівчини. Мати, ОСОБА_1 , постійно була на зв`язку з вчителями, брала активну участь у житті класу школи, була членом батьківської трійки класу протягом 11 років навчання ОСОБА_3 . Згідно з інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка № 7 Харківської міської ради» неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталась за медичною допомогою до фахівців поліклініки у 2018 році. Як вбачається із письмових пояснень, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Батька не знає та ніколи не бачила. Батько дитини, ОСОБА_2 , надав свою нотаріально посвідчену заяву з якої вбачається, що він дійсно не займається вихованням доньки із народження, підтримує позовні вимоги матері. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 було винесено та розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи викладене, керуючись ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо.

При цьому суд враховує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, не надав жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення.

Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, а також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям доньки, та не приймає участь у її вихованні.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Щодо стягнення аліментів, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Враховуючи майнові інтереси неповнолітньої дитини, а також майновий стан відповідача, те, що він є працездатним, здоровим, не має на утриманні інших осіб, доказів зворотнього суду не надано, відтак суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 12 серпня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 12, 76 - 81, 89, 263 - 265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 12 серпня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Третя особа - служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: м. Харків, вул. Руслана Плоходька, 3.

Повний текст рішення суду складено та підписано 03 грудня 2021 року.

Суддя М. В. Власенко