Єдиний унікальний номер: 223/975/20
Провадження номер: 2/223/77/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Гнитько А.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що його звільнено з підприємства наказом № 623-к від 31.08.2020 року за власним бажанням. Відповідно до довідки відповідача № 1465 від 27.11.2020 року на час звільнення належна до сплати позивачу сума, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів, склала 5771,68 грн. Розмір середньоденного заробітку позивача за довідкою відповідача становить 239,25 грн. Позивач вважає, що відповідач, відповідно до ст. 117 КЗпП України, зобов`язаний сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, що на час направлення позовної заяви до суду за 68 робочих днів становить 16269 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 5771,68 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку в зв`язку із звільненням з роботи, починаючи з дня звільнення - 31.08.2020 року, і по день ухвалення рішення суду, без утримання податків та обов`язкових зборів; судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1500,00 грн. Крім того, позивач просив суд допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку в сумі 5143,48 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначив, що позивача було звільнено з підприємства 31.08.2020 року наказом № 623-к від 31.08.2020 року за власним бажанням. Сума заробітної плати, що підлягала виплаті за вирахуванням всіх необхідних утримань, становила 5771,68 грн., яка станом на 22.12.2020 року була виплачена: платіжним дорученням № 155 від 27.11.2020 року в розмірі 1379,82 грн., платіжним дорученням № 3 від 21.12.2020 року в розмірі 4391,86 грн. Вина підприємства у невиплаті заробітної плати позивачу відсутня, оскільки на підприємстві утворилися борги через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» вугілля. За 9 місяців 2020 року збитки підприємства склали 173328 тис. грн. Кредиторська заборгованість станом на 30.11.2020 року складає 1556922 тис. грн. Крім того, було накладено арешт на грошові кошти відповідача, що містилися на відкритих рахунках у банківських установах. Також представник відповідача у відзиві зазначив, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник відповідача просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу наказом № 242-к від 19.03.2020 року, звільнено 31.08.2020 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, наказом № 623-к від 31.08.2020 року, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до довідок Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» № 1465 від 27.11.2020 року та від 22.12.2020 року при звільненні позивачу нарахована заробітна плата за серпень 2020 року в сумі 7169,79 грн., належна сума до сплати складала 5771,68 грн. Заробітна плата сплачена: платіжним дорученням № 155 від 27.11.2020 року в розмірі 1379,82 грн., платіжним дорученням № 3 від 21.12.2020 року в розмірі 4391,86 грн. Заборгованість по заробітній платі за серпень 2020 року станом на 22.12.2020 року відсутня. Середньоденна заробітна плата позивача склала 239,25 грн. Середньомісячна заробітна плата позивача склала 5143,88 грн. (а.с.11, 32-34, 36).

В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 працював на Державному підприємству «Шахта ім. М.С. Сургая» і був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. В день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення становила 239,25 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що, відповідно до довідки Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 22.12.2020 року, заборгованість по заробітній платі в сумі 5771,68 грн. виплачена позивачу ОСОБА_1 в повному обсязі: платіжним дорученням № 155 від 27.11.2020 року в розмірі 1379,82 грн., платіжним дорученням № 3 від 21.12.2020 року в розмірі 4391,86 грн. Заборгованість по заробітній платі за серпень 2020 року станом на 22.12.2020 року відсутня (а.с.32-34, 36).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що заборгованість по заробітній платі в сумі 5771,68 грн. виплачена позивачу ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Пункт 21 зазначеної постанови передбачає, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становив 239,25 грн., що підтверджується довідкою Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 22.12.2020 року і не оспорюється сторонами.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час розрахунку в зв`язку із звільненням з роботи, що на час направлення позовної заяви до суду становило 16269 грн., яку останній вираховував виходячи середньоденного заробітку в сумі 239,25 грн.

Оскільки розрахунок з позивачем мав бути здійснений відповідачем не пізніше наступного дня після звільнення, тобто 01.09.2020 року, а останні грошові кошти в сумі 4391,86 грн. відповідачем було перераховано позивачу 21.12.2020 року, то розрахунок відшкодування, відповідно до ст. 117 КЗпП України, слід виконати за період з 01.09.2020 року до 20.12.2020 року включно.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року кількість робочих днів, за які має бути оплачений середній заробіток ОСОБА_1 , з 01.09.2020 року до 20.12.2020 року, включно, становить 78 днів.

Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме з 01.09.2020 року до 20.12.2020 року, включно, який підлягає відшкодуванню позивачеві Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» становить 18661,50 грн. (78 робочих днів х 239,25 грн. = 18661,50 грн.).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 21.12.2020 року збитки підприємства за 9 місяців 2020 року склали 173328 тис. грн. Кредиторська заборгованість станом на 30.11.2020 року складає 1556922 тис. грн., у тому числі за спожиту електроенергію, оплату праці, по розрахункам з бюджетом, розрахункам з фондами соціального страхування (а.с.31).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, суд враховує, що на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» борги утворилися через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» вугілля. Крім того, було накладено арешт на грошові кошти відповідача, що містилися на відкритих рахунках у банківських установах.

Слід зазначити, що визначальним для доведення позову є такі юридично значимі обставини - невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд враховує, що розмір належних до виплати позивачу сум за трудовим договором на день звільнення є істотним, а саме становив 5771,68 грн. Також судом враховується, що на день подачі позивачем до суду позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку існував спір між сторонами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Однак, на день постановлення рішення суду нараховані кошти були виплачені позивачу, а саме остання виплата заборгованості по заробітній платі була проведена позивачу 21.12.2020 року в сумі 4391,86 грн. Істотним є і період затримки (прострочення) виплати зазначеної заборгованості, який становив майже чотири місяці.

Враховуючи викладене, а також висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, на 50 % та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9330,75 грн., що буде в повній мірі дотримано балансу та принципу розумності, справедливості та пропорційності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. 168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. 168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. 168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1500,00 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватись правничою допомогою.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Верховного Суду країни № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Богатченко В.М. було укладено договір від 30.11.2020 року щодо надання необхідної правничої допомоги у цивільній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вартість послуг за даним договором склала 1500 грн. На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_1 сплачено на користь адвоката Богатченко В.М. гонорар за надання правових послуг в сумі 1500 грн., що підтверджується наданим суду описом робіт за договором від 30.11.2020 року, квитанцією № 141 від 30.11.2020 року (а.с.12-17).

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката 1500 грн., є співмірним з складністю справи, обсягом наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, а саме складанням позовної заяви, а також ціною позову та значенням справи для сторони.

Таким чином, з Державного підприємства «Шахтоуправління «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають до стягнення документально підтверджені витрати на правничу допомогу, що складаються з підготовки адвокатом Богатченко В.М. позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 1500 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України. Позивачем було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову в сумі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією від 03.12.2020 року (а.с.1).

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Вирішуючи питання щодо допуску негайного виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку в сумі 5143,48 грн., суд виходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу. Пунктом 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд може допустити негайне виконання рішення в частині виплати позивачу заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Однак, заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена станом на 22.12.2020 року в повному обсязі. Статтею 430 ЦПК України не передбачено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку.

Таким чином, враховуючи вимоги п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо допуску негайного виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку в сумі 5143,48 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.23 ЦК України, ст. 47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 168 Податкового кодексу України, ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 9330 (дев`ять тисяч триста тридцять) гривень 75 копійок, без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , витрати: зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок; на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, а всього 2340 (дві тисячі триста сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г.Луньова