Справа № 616/254/21
Провадження № 2/616/183/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року смт Великий Бурлук

Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря Логвінової М.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такаю, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Великобурлуцького районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просив визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

28.09.2021 позивач звернувся до суду із заявою в порядку ч.3 ст.49 ЦПК України про зміну підстав позову, так, позивач в обґрунтування позивних вимог посилається на норми ч.2 ст.405 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 16.07.1998, йому та членам сім`ї, а саме: дружині ОСОБА_3 , сину ОСОБА_4 , на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі зареєстровані позивач та треті особи, а також з 01.02.2019 онука позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 22.12.2019 дружина сина позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15.02.2021 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. 08.09.2020 року відповідач забрала свої речі та переїхала на постійне проживання до своїх батьків в АДРЕСА_2 . Більше року відповідач не проживає за місцем реєстрації, в утриманні житла участі не бере.

Позивач зазначає, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права як власника житла, відсутня можливість користуватися приватною власністю на власний розсуд, зокрема наявні перешкоди в оформленні субсидії. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач відмовляється.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причина неявки суду не повідомила. Надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що позивачем не надано доказів з приводу позовних вимог, вважає позовну заяву незаконною та необґрунтованою.

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, у яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 16.07.1998, яке видано виконавчим комітетом Великобурлуцької селищної ради народних депутатів, позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та членам його сім`ї, а саме: дружині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» № 144 від 13.04.2021 вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невістка ОСОБА_2 . (а.с.19).

Так, у зазначеній квартирі зареєстровані, крім позивача та третіх осіб, з 01.02.2019 онука позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 22.12.2019 дружина сина позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 15-18)

З акту обстеження житла, складеного 02.04.2021 депутатом Великобурлуцької селищної ради Фірсовим І.В., в присутності сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та власника домоволодіння, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживають за вказаною адресою, фактично проживають в с.Гнилиця Перша Куп`янського району Харківської області з вересня 2020. (а.с.20).

З акту обстеження житла, складеного 27.09.2021 депутатом Великобурлуцької селищної ради Фірсовим І.В., в присутності сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та власника домоволодіння, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживають в с.Гнилиця Перша Куп`янського району Харківської області з 08 вересня 2020 по теперішній час. (а.с.76).

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15.02.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 08.11.18 Великобурлуцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 29, розірвано (а.с.21-23).

У вказаному рішенні зазначено доводи, які позивач ОСОБА_2 вказувала на обґрунтування вимоги про розірвання шлюбу. Так, позивач при звернення до суду зазначала що з 08.09.2020 року разом з дитиною переїхала проживати до батьків та з того часу з відповідачем проживає окремо.

Нормами ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Статтею 41 Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, за змістом ст.319 ЦК України власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 19 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п.1 ч.2 ст.319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно вимог ч.1 ст.156 Житлового кодексу УРСР України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вонипостійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 - колишня дружина сина позивача ОСОБА_4 .

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Щодо позиції відповідача, суд зазначає, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження обставин викладених у відзиві.

Так, під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час, понад рік, перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування житловим приміщенням судом не встановлено.

Відповідач будь-яких доказів на спростування свого не проживання у належному позивачу житлі понад один рік суду не надала.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивач чи інші власники чинили перешкоди відповідачу у користуванні ним житловим приміщенням в матеріалах справи також відсутні.

У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такаю, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 22.11.2021.

Головуючий: суддя Н.М.Грошова