22-ц/804/2742/21
263/4227/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„02 грудня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 263/4227/21
Номер провадження 22-ц/804/2742/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Грішко С.В.
учасники справи :
відповідач ОСОБА_1
треті особи ОСОБА_2 , приватний виконавець Григорчук П. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2021 року головуючого судді Васильченко О.Г. зі складанням повного тексту судового рішення 03 серпня 2021 року по цивільній справі про звільнення майна з-під арешту,-
У квітні 2021 року акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі-ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець Григорчук П. В., про звільнення майна з-під арешту.
Позов мотивований тим, що 26 жовтня 2005 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 152.
Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 59 000 доларів США, а позичальник в свою чергу, зобов`язався здійснювати повернення кредиту згідно графіку та повернути кредит в повній сумі у строк не пізніше 24 жовтня 2020 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань перед банком за вказаним кредитним договором, 26 жовтня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 132/1, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку банку вбудоване нежитлове приміщення № 71 (літ. А-5) - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .
Враховуючи факт невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, ЗАТ «Донгорбанк» звернулось до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. 16 вересня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В.Б. було вчинено виконавчий напис реєстр № 1725, яким запропоновано звернути стягнення на нежитлове приміщення №71 літ. А-5 - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу.
Наразі виконавче провадження за виконавчим написом № 1725, виданим 16 вересня 2009 року, відкрите постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. 08 квітня 2020 року, але звернути стягнення на предмет іпотеки приватний виконавець не має можливості, у зв`язку із наявністю арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12424910), накладеного ухвалою б/н від 25 грудня 2009 року Приморського районного суду м. Маріуполя у справі № 2- 2361/09 на 1/2 частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , номер РПВН: 6689123 (лист № 1710 від 02 березня 2021 року).
Для того, щоб з`ясувати обставини накладення арешту, представник АТ «ПУМБ» звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя. Згідно наданої останнім відповіді від 08 грудня 2020 року № 2-161/10, цивільна справа № 2-2361/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості не була розглянута по суті у 2009 році та набула у 2010 році номер 2- 161/10. Вказана справа була знищена по закінченню терміну зберігання, тому надати її для ознайомлення суд не має можливості. При цьому, була надана копія ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 07 жовтня 2010 року у справі № 2-161/10, якою було затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Щодо арешту в ухвалі зазначається, що заходи по забезпеченню позову, які були прийняті судом відповідно ухвали від 25 грудня 2009 року у відношенні майна ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 в частині заборони відчуження долі у статутному фонді КП «Центр- Сервіс», слід скасувати після набрання ухвалою чинності, а в частині арешту на 1/2 частини нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 залишити в силі до виконання умов мирової угоди, а потім розглянути окремо. Отже, наразі на нерухоме майно нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , що передане в іпотеку АТ «ПУМБ» 26 жовтня 2005 року, накладений арешт ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 грудня 2009 року.
Існуючий на даний час арешт повністю унеможливлює реалізацію АТ «ПУМБ» права на задоволення своїх вимог іпотекодержателя за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлового приміщення № 71 літ. А-5 - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки приватний виконавець не може виставити це приміщення на торги з наявним арештом.
Просили усунути перешкоди у реалізації АТ «ПУМБ» права на задоволення своїх вимог іпотекодержателя за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлового приміщення № 71 літ. А-5 - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та скасувати арешт, накладений на вказане нежитлове приміщення, на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2009 року у справі № 2-2361/09; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2021 року в задоволенні позову АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець Григорчук П. В., про звільнення майна з-під арешту відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «ПУМБ», від імені та в інтересах якого діє адвокат Курилова О.А., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що є незрозумілим, які саме розбіжності були встановлені судом першої інстанції у справі, оскільки у резолютивній частині позову позивач просив скасувати єдиний арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2009 року по справі № 2-2361/09. Вимоги щодо скасування інших арештів, в тому числі накладених ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21 серпня 2013 року по справі №263/8597/13-ц у справі не заявлялись.
Стосовно ненадання позивачем ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2009 року по справі № 2-2361/09, зазначають, що надання такої ухвали є неможливим через обставини, викладені у позові.
Іпотечний договір № 132/1 між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 був укладений 26 жовтня 2005 року, а арешт на іпотечне майно був накладений ухвалою суду від 25 грудня 2009 року, тобто іпотека зареєстрована раніше, ніж арешт.
Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. З урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.
При цьому, відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки, що узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 923/1105/17.
Тобто, існуючий на даний час арешт повністю унеможливлює реалізацію АТ «ПУМБ» права на задоволення своїх вимог іпотекодержателя за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлового приміщення № 71 літ. А-5 - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки приватний виконавець не може виставити це приміщення на торги з наявним арештом.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «ПУМБ» » адвокат Курилова О.А.,підтримала доводи апеляційної скарги .
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.113,114). Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П. В. не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.115 ).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того,що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 листопада 2020 року, щодо об`єкту нерухомого майна нежитлового приміщення № 71 літ. А-5 - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , вбачається накладення арешту на вказане нежитлове приміщення : - на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 серпня 2013 року по справі № 263/8597/13-ц ; - на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 грудня 2009 року на 1/2 частку нежитлового приміщення АДРЕСА_3 . Враховуючи вказані розбіжності, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 грудня 2009 року, на яку він посилається в позові, як на підставу задоволення позовних вимог, суд не вбачав підстав для задоволення позову.
З такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного .
Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
З досліджених матеріалів справи вбачається,що 26 жовтня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 152. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати боржнику кредит у розмірі 59 000 доларів США, а позичальник в свою чергу, зобов`язався здійснювати повернення кредиту згідно графіку та повернути кредит в повній сумі у строк не пізніше 24 жовтня 2020 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань перед банком за вказаним кредитним договором, 26 жовтня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 132/1, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку банку вбудоване нежитлове приміщення № 71 (літ. А-5) - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .
Одночасно із укладенням іпотечного договору до Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна внесена заборона на вказане нежитлове приміщення реєстраційний номер обтяження : 2535171 від 26 жовтня 2005 року та до Державного реєстру іпотек внесені відомості щодо іпотеки на вказане нежитлове приміщення реєстраційний номер обтяження : 2535297 від 26 жовтня 2005 року (а.с.123).
16 вересня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В.Б. вчинено виконавчий напис реєстр № 1725, яким запропоновано звернути стягнення на нежитлове приміщення № 71 літ. А-5 - магазин, загальною площею 95,7 кв. м. в цілому, що складає 3/100 частки багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу.
Виконавче провадження за виконавчим написом № 1725, виданим 16 вересня 2009 року, відкрите постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. 08 квітня 2020 року.
Також з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого майна вбачається обтяження : арешт нерухомого майна ,реєстраційний номер обтяження : 1242910,зареєстровано 23 квітня 2021 року за № 12424910 Першою маріупольською державною нотаріальною конторою ,підстави обтяження : ухвала б/н від 25 грудня 2009 року Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області,суддя Лузан В.В. (справа № 2-2361/09), об*єкт обтяження : нежиле приміщення ,1/2 частка нежитлового приміщення,адреса : АДРЕСА_2 ,номер НОМЕР_1 ,власник ОСОБА_1 ,обтяжувач Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області (а.с.123).
З копії відповіді Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2020 року № 2-161/10 вбачається,що цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, яка не була розглянута по суті у 2009 році та мала реєстраційний номер № 2-2361/09 набула в 2010 році № 2-161/10.Цивільна справа № 2-161/10 була знищена по закінченню терміну зберігання (а.с.18).
З копії ухвали Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2010 року № 2-161/10 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, вбачається затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено про те,що заходи по забезпеченню позову,які були прийняті судом відповідно ухвали від 25 грудня 2009 року у відношенні майна ОСОБА_4 ,а також ОСОБА_6 в частині заборони відчуження долі у статутному фонді КП «Центр-Сервіс»,слід скасувати після набрання ухвалою чинності,а в частині арешту 1/2 частини нерухомого майна,яке належить ОСОБА_1 залишити в силі до виконання умов мирової угоди,а потім розглянути окремо (а.с.19).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
При цьому, за змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що АТ «ПУМБ» має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки.
В той же час, ухвала Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 грудня 2009 року , на підставі якої накладено арешт на спірне майно, є судовим актом, яким вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі.
Порядок накладення та скасування заходів забезпечення позову регулюється розділом I главою 10 ЦПК України.
Норми цивільного процесуального законодавства передбачають також порядок оскарження ухвал суду першої інстанції (окремо від рішень суду), зокрема і ухвал про забезпечення позову.
Відповідно до положень п. 9 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до статті 14 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали про забезпечення позову) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Вказана норма також закріплена у частині першій статті 18 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Діюче процесуальне законодавство України передбачає вичерпний перелік способів зняття арешту, накладеного на підставі рішення суду про вжиття заходів забезпечення позову, а саме:
- скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи;
- скасування ухвали суду про забезпечення позову в порядку оскарження до суду вищестоящої інстанції.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 статті 129 Конституції України).
З матеріалів справи вбачається, що АТ «ПУМБ» можливістю апеляційного оскарження ухвали Приморського районного суду міста Маруполі Донецької області від 25 грудня 2009 року не скористалося.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 923/1105/17 не є слушним ,з огляду на те,що спір по вказаній справі виник між іпотекодержателем та органом державної виконавчої служби з приводу звільнення з-під арешту іпотечного майна.
З огляду на вказане, апеляційний суд вважає ,що відсутні підстави для звільнення спірного майна з-під арешту у обраний позивачем спосіб, а тому,враховуючи викладене мотивування, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. У зв*язку із відмовою у задоволенні позовних вимог , розподіл судових витрат,понесених у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (а.с.41,56) , відповідно до п. в ч.4 ст.382 ЦПК України , не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково .
Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк » до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець Григорчук Павло Васильович, про звільнення майна з-під арешту відмовити .
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 07 грудня 2021 року .

Судді: