Справа № 175/228/21
Провадження № 2/175/76/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

16 серпня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Сайгак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є мамою малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на її повному утриманні та з самого народження проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Вона весь цей час виховує сина самостійно, створює йому належні умови виховання, проживання, повністю утримує його, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує навчання, лікування. Крім того, позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач жодного разу не сплачував аліменти, та не надавав будь якої допомоги на утримання спільного сина, у зв`язку з чим заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.01.2021 рік становить 86 085 грн. 25 коп. З квітня 2019 року зв`язок з відповідачем взагалі припинено, оскільки мобільний номер телефону по якому вони іноді спілкувалися постійно перебуває поза зоною досяжності, тому в неї є підстави вважати, що він взагалі не перебуває на території України та на сьогоднішній день відомості щодо його знаходження/перебування їй не відомі, тобто свідомо нехтуючи дитиною, перестав піклуватись про нього, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться його життям та здоров`ям, не спілкується з сином, самоусунувся від виховання дитини, не відвідує його.

Протоколом автоматичного розподілу справі між суддями «Д-3» дану справу розподілено на суддю Озерянську Ж.М. (а.с.25).

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.

Позивачка ОСОБА_1 надала до канцелярії суду заяву згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с.59).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується реєстром відправки рекомендованих листів (а.с.31, 45, 51) та рекомендованим повідомленнями, які повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37-38) та з відміткою «вручено особисто» (а.с.47, 57), відзив на позовну заяву не подавав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується реєстром відправки рекомендованих листів (а.с.31, 45, 51) та рекомендованим повідомленнями, які повернулися до суду з відміткою «вручено за довіреністю» (а.с.36, 46, 58). 16 липня 2021 року до канцелярії суду надійшов висновок органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав» (а.с.52-55).

Повно та всебічно ознайомившись та перевіривши матеріали справи, ознайомившись з наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Встановлено, що з 28 травня 2016 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.17), який за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2019 року був розірваний (а.с.23). Від шлюбу подружжя мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16 грудня 2016, актовий запис №2188 (а.с.16).

Ще до розірвання шлюбних відносин, а саме з жовтня 2018 року, через різні погляди на життя та сімейні цінності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати окремо. Після того як сторони почали проживати окремо відповідач ОСОБА_2 не надавав матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, в наслідок чого 22 квітня 2019 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Однак, жодного разу відповідач ОСОБА_2 не сплатив аліменти та не надав будь-якої допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим станом на 01 січня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів становить 86 085 грн. 25 коп., що підтверджується довідками-розрахунками від 02 грудня 2019 року (а.с.9) та від 01 січня 2021 року (а.с.11) виданими державним виконавцем Південно-Східного Міжрегіонального управління юстиції Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби. 26 жовтня 2020 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області на підставі подання державного виконавця Дніпровського районного відділу Держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції відносно ОСОБА_2 винесено ухвалу про оголошення розшуку боржника по виконавчому провадженню (а.с.12-13), однак станом на 01 січня 2021 року його місце знаходження/перебування державному виконавцю не відоме.

На даний час ОСОБА_2 ніяким чином не приймає участі у житті свого сина, не займається вихованням дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням сина, що негативно впливає на його фізичний і духовний розвиток як складову виховання.

З самого народження та станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка турбується про здоров`я сина, забезпечує всім необхідним, повністю опікується про дитину, займається його вихованням, розвитком та матеріально забезпечує його всім необхідним, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов №03/4269 від 10 листопада 2020 року, згідно з яким умови для проживання та належного виховання дитини створені: дитина забезпечена всім необхідним, стосунки між дитиною та матір`ю люблячі та доброзичливі, мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків (а.с.18).

Згідно з довідкою №85, наданою 07 грудня 2020 року завідувачем Комунального закладу освіти «Дошкільний заклад (ясла-садок) №90 Дніпровської міської ради Бочкарьовою Н.В., дитина ОСОБА_3 відвідує групу №5 з 14 серпня 2019 року та по теперішній час, батька дитини ОСОБА_2 жодного разу в дошкільному закладі не бачили, участі в житті групи та закладу не приймав (а.с.21).

В матеріалах справи мається відповідь на адвокатський запит Зайцевої О.П. щодо надання інформації, згідно з яким адмінінстарція Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради, повідомляє, що батько дитини ОСОБА_2 не приводить та не приводив свого сина ОСОБА_3 на обов`язкові планові медичні огляди та жодного разу не звертався до лікаря Центра, з яким укладено декларацію про вибір лікаря, з питання щодо стану здоров`я сина ОСОБА_3 ані в телефонному режимі, ані власною присутністю на періодичних медичних оглядах ані в будь який інший спосіб (а.с.19-20).

Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав у відношенні його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що орган опіки та піклування надав вмотивований висновок (а.с.52-55).

У відповідності з ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування сина, а з боку ОСОБА_1 ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні ним участі у вихованні, вище викладені обставини свідчать про небажання ОСОБА_2 виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У відповідності з принципами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, які виходячи з ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства: дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові і розумі Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батька усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки встановлено, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, самоухилився від виховання та матеріального забезпечення дитини, не піклується про життя та здоров`я свого малолітнього сина, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав, та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 повинно бути стягнуто сплачений позивачкою судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 6, 7, 15, 17-19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судом законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Озерянська Ж.М.