ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/821/1108/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/364/21 Категорія: на ухвалу Попельнюх А. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Василенко Л.І.

секретаря: Попової М.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Бут Олексій Володимирович

відповідачі: Головне управління держгеокадастру у Черкаській області, Чигиринська районна рада, Чигиринська міська об`єднана територіальна громада

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бут Олексія Володимировича на ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Чигиринської районної ради, Чигиринської міської об`єднаної територіальної громади про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та рішень про проведену державну реєстрацію земельних ділянок,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бут О.В. звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та рішень про проведену державну реєстрацію земельних ділянок, відповідно до якого просить суд скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 18.12.2020 № 23-12350/19-20-СГ, визнати протиправним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на проведення робіт із землеустрою з присвоєнням кадастрових номерів :01:000:0967; :01:000:0968; :01:000:0969; :01:000:0970; та скасувати проведену державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровими номерами :01:000:0967; :01:000:0968; :01:000:0969; :01:000:0970.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Чигиринської районної ради, Чигиринської міської об`єднаної територіальної громади про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та рішень про проведену державну реєстрацію земельних ділянок - відмовлено.

Роз`яснено позивачеві, що публічно-правові спори віднесені до юрисдикції адміністративних судів, відповідно позов в частині скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 18.12.2020 № 23-12350/19-20-СГ може бути подано до Черкаського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Бут Олексій Володимирович звернувся до Черкаського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду 1 інстанції та справу направити для продовження розгляду до Чигиринського районного суду Черкаської області для відкриття провадження у справі.

Вказує, що висновки суду 1 інстанції, викладені у судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, зокрема у справі невірно встановлено предметну юрисдикцію щодо розгляду спору, що в свою чергу є порушенням вимог цивільно-процесуального закону.

Стверджує, що земельні ділянки надані у постійне користування позивачу, ОСОБА_1 є сформованими як об`єкт цивільного, майнового права та зареєстрованими відповідно до законодавства, що діяло на той час та визнається на сьогодні. Отже, земельна ділянка позивача не має кадастрового номеру, але є сформованою як об`єкт майнового права та щодо якої у нього виникло право володіння та користування.

Зазначає, що звернення позивача з заявою від 12 листопада 2020 року було обумовлено встановленням (відновленням) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка вже була йому передана у постійне користування та щодо якої у нього виникли речові майнові права. Відповідачем було відмовлено позивачу у надані згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі з підстави того, що земельна ділянка зазначена на доданих графічних матеріалах, відноситься до різних категорій земель.

Спір позивача в частині позовних вимог до ГУ Держгеокадастру стосується виключно внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, отриманням кадастрового номеру та оформленням наявного майнового права на земельну ділянку у відповідності до діючого на цей час землекористування. Отже, ніяких позовних вимог публічно-правового характеру відповідно до яких відповідач ГУ Держгеокадастру виконує публічно-владні управлінські функції немає.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення 1 інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на те, що позовні вимоги в частині скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 18.12.2020 № 23-12350/19-20-СГ представник позивача обґрунтовує тим, що вказаним наказом відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 52,2000 га, що перебуває у постійному користуванні позивача на підставі Державного акту серії ЧР № 18-71 від 21.12.1998.

Позовні вимоги в іншій частині представник позивача обґрунтовує тим, що за наявною у Публічній кадастровій карті інформацією на частину земельних ділянок, право постійного користування на які має ОСОБА_1 , присвоєні кадастрові номери та проведено державну реєстрацію із віднесенням таких земель до комунальної власності. З наведених фактів та обставин представник позивача припускає, що реєстрація таких кадастрових номерів могла бути проведена на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Тому з метою захисту порушених, на думку представника позивача, прав ОСОБА_1 , наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на проведення робіт із землеустрою з присвоєнням кадастрових номерів, та скасування проведеної державної реєстрації земельних ділянок.

Аналізуючи наведене суд 1 інстанції дійшов висновку, що за своєю суттю та змістом вказані позовні вимоги не є пов`язаними між собою підставою їх виникнення, такі позовні вимоги не можуть бути оцінені як основна та похідна. Крім того, за характером правовідносин, які мали місце між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, такі правовідносини мають публічно правовий характер, оскільки виникли у зв`язку з виконанням покладених на ГУ Держгеокадастру у Черкаській області публічно-владних управлінських функцій.

За таких обставин судом встановлено, що при зверненні до суду представником позивача об`єднані позовні вимоги, частина з яких, зокрема вимога про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 18.12.2020 № 23-12350/19-20-СГ, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження та вважає за необхідне роз`яснити, що вищевказана позовна вимога віднесена до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного суду.

З такими висновками суду 1 інстанції колегія судової палати не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Глава 2 розділу І ЦПК України визначає цивільну юрисдикцію до якої входить: предметна та суб`єктна юрисдикція; інстанційна юрисдикція та територіальна юрисдикція (підсудність).

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, насамперед цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

В суді апеляційної інстанції адвокат Бут О.В. пояснив, що у 1992 році ОСОБА_1 , як фізичній особі з подальшим створенням фермерського господарства, було надано у постійне користування земельну ділянку площею 52,2га та у 1998 році надано додатково земельну ділянку площею 12,2га., та на даний час є суб`єктом господарювання.

З метою внесення відомостей про надану у користування земельну ділянку ОСОБА_1 звернувся в листопаді 2020 року до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. У грудні 2020 року ГУ Держгеокадастру було видано наказ, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 отримав земельні ділянки у постійне користування як фізична особа з метою ведення фермерського господарства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа № 922/864/17, провадження № 12-61гс18) зазначила, що спірні земельні ділянки не передавались в оренду СТОВ «Нептун», а само по собі оскаржуване розпорядження не є підставою для передачі спірних земельних ділянок в оренду. Судами попередніх інстанцій не встановлено факту виникнення (зміни чи припинення) будь-яких цивільних прав чи обов`язків держави, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, за наслідками прийняття оскаржуваного розпорядження № 304 Краснокутської райдержадміністрації. Отже, відсутнє порушення приватного права держави у спірних відносинах, відповідно, ознаки приватноправового спору у цій справі також відсутні, а звідси спір у цій справі підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1 інстанції визначаючи предметну юрисдикцію щодо даного спору передчасно дійшов висновку, що позовні вимоги в частині оскарження наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 18.12.2020 №23-12350/19-20-СГ віднесені до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного спору, оскільки як вказує представник позивача земельними ділянками позивач користувався на праві постійного користування відповідно до Державного акту та дані земельні ділянки надані були позивачу з метою ведення фермерського господарства. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані, які б вказували щодо визначення предмету юрисдикції.

На дані обставини суд 1 інстанції уваги не звернув, належної оцінки не надав, колегія суддів позбавлена можливості перевірити дані обставини щодо визначення правил підсудності, оскільки в матеріалах справи відсутні належні документи, підтвердження яких вказувало б на відповідну юрисдикцію.

За таких обставин, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вирішення питання щодо відкриття провадження або відмови у відкритті провадження у справі належить до компетенції суду першої інстанції, а не до суду апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судового збору за розгляд апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, ст. 268 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бут Олексія Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Чигиринської районної ради, Чигиринської міської об`єднаної територіальної громади про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та рішень про проведену державну реєстрацію земельних ділянок,- скасувати та справу направити для розгляду до суду 1 інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко