Справа № 234/9170/21
Провадження № 2/234/3421/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 липня 2021 року м. Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Заборський В.О., перевіривши відповідність вимогам закону позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

14.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі Товариство) про визнання Договору позики №3516176 від 17.01.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством недійсним.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що нею було укладено договір з Товариством, відповідно до якого нею була отримана позика. Однак ознайомившись зі змістом оспорюваного договору вона вважає, що він є недійсним, так як укладений не в письмовій формі, він нею не підписаний, а в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» їй не були надані відомостей, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не заначено їх в змісті договору, зокрема ціна та сукупна вартість кредиту. Також договір містить несправедливі умови нечесної підприємницької практики, внаслідок чого Товариство ввело її в оману щодо відсоткової ставки, бо їй було повідомлено про значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що вона і погодилася на укладання зазначених договорів.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви вважаю, що вона підлягає залишенню без руху з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: п.4 - зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; п.5 - виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; п.6 - відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; п.7 відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; п.8 - перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Всупереч даним вимогам позивачем не викладено повний зміст та обставини, якими остання обґрунтовує свої вимоги. Вказуючи на недійсність договору позики, позивач не зазначає доказів, які б підтверджували, що оспорюваний нею договір було укладено без дотримання письмової форми, не підписаний нею, що перед укладанням договору вона не була в належній формі проінформована про його умови та сукупну вартість кредиту, у якому розмірі вона отримала позику та яким шляхом. Зазначивши, що їй при укладанні було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилася укласти кредит, однак не зазначає їх розмір, як і не зазначає розміру нарахованих відсотків, які згідно позовної заяви значно перевищують розмір заборгованості та інші обставини, які б свідчили про недійсність договору.

До позовної заяви не долучено оспорюваного договору, а подавши клопотання про забезпечення доказів, позивач не зазначає про вжиті нею попередньо заходи для отримання Договору позики самостійно та причини неможливості самостійного його отримання, при тому зазначаючи в позовній заяві, що після ознайомлення зі змістом договору вона вважає, що він є недійсним.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Позивач не надала до суду документ, підтверджуючий сплату судового збору, при цьому, в мотивувальній частині позову, зазначено про те, що позивач не сплатив судовий збір на підставі ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Проте відповідно до ЗУ «Про судовий збір», який є визначальним при вирішенні питання щодо сплати та звільнення від сплати судового збору, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору від 22.05.2015 року, з 01.09.2015 року виключено положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Положеннями ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції Закону № 484-VIII від 22.05.2015 р.) визначено перелік категорій осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

На підставі Закону України № 484-VIII від 22.05.2015 р. частина перша статті 5 ЗУ «Про судовий збір» викладена в іншій редакції, відповідно до якої положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів (за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав) виключено.

За змістом ЗУ «Про судовий збір» зі змінами, які прийняті пізніше, ніж ЗУ «Про захист прав споживачів», вбачається, що з 01.09.2015 року споживачі за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Згідно із ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст.21 цього Закону, таким чином зазначивши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Проте в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог.

Системний аналіз положень ЗУ «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених цим Законом.

Однак в порушення даних вимог закону, позивач у своїй позовній заяві взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст.21 цього Закону.

У відповідності до вимог ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з 01.01.2021 року розмір ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн.).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відповідно до ст.185 ЦПК України, залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надати їй строк для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заявуОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», про визнання договору позики недійсним - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом строку, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали.

У разі якщо у встановлений строк вимоги ухвали суду будуть виконані, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання, а інакше заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Краматорського міського суду В. О. Заборський