Провадження № 22-ц/801/2321/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Короті Анни Ростиславівни

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року, ухвалене суддею Медяною Ю.В.

в справі № 127/24804/20

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалося на те, що 29.11.2013 з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав анкету - заяву б/н, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, свої зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим, станом на 20.09.2020 має заборгованість у розмірі 55 559,74 грн, яка складається з наступного: 55 179,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 379,75 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Банк вважає, що зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_1 , а тому просив стягнути з останнього на свою користь 55 559,74 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2013 в розмірі 30 471,72 грн заборгованість по тілу кредиту. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

27 вересня 2021 року представник відповідача - адвокат Коротя А.Р. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на те, що суд першої інстанції не застосував позицію Великої Палати Верховного Суду у справі 14-131цс19 та не взяв до уваги контр-розрахунки, надані відповідачем.

На думку апелянта, відповідач погасив всю заборгованість, однак позивач направив здійснені оплати на погашення заборгованості по відсоткам, комісії та неустойки. Ці дії незаконні, оскільки ОСОБА_1 не підписував правила надання банківських послуг, де власне і мали бути зазначені умови про такі відсотки, неустойку і комісію.

Відтак вважає, що всі сплачені кошти мали спрямовуватися на погашення заборгованості по тілу кредиту, яка в зв`язку з цим погашена повністю.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від позивача АТ КБ «Приватбанк» відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 16 листопада 2021 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 29.11.2013, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві.

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджується, що ОСОБА_1 видано кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до вересня 2018 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до грудня 2019 року.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним), в той же час фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, і з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а банк не довів, що саме з цими Умовами був ознайомлений позичальник, підписуючи анкету-заяву, а тому вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам не підлягають до задоволення.

Апеляційний суд частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані з отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що 29 листопада 2013 року відповідач відповідно до укладеного з банком договору без номера отримав кредитну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування, анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 29.11.2013, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Gold», Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», а також документи, що підтверджують процесуальний статус банку і його представника.

За змістом Умов та правил надання банківських послуг, доданих до позову позичальник згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20.09.2020 становить 55 559,74 грн та складається із: 55 179,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 379,75 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Слід зазначити, що надані розрахунки підписані представником Приватбанку без вказання будь-яких даних, що його ідентифікують.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29 листопада 2013 року процентна ставка не зазначена (а.с. 18).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні відомості щодо розміру отримання бажаного ліміту та умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і з відповідним порядком нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови і Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

А, отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Колегія суддів також зауважує, що укладений між сторонами договір від 29.11.2013 року у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг. При цьому у ній відсутні будь-які відомості про суму бажаного кредиту, чи кредитного ліміту, даних про дату видачу кредитної картки, її виду і строку повернення кредиту (користування ним). Окрім особистих даних та підпису відповідача вказана анкета-заява не містить взагалі ніяких даних щодо обрання відповідачем відповідних банківських послуг.

Так, перевіривши наданий банком розрахунок заборгованості, суд встановив, що заборгованість позивача нараховувалась з урахуванням відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, які позивачу були нараховані безпідставно.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 цього Кодексу також встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, укладений між сторонами кредитний договір від 29 листопада 2013 року у вигляді заяви-анкети, не містить кінцевого строку повернення усього кредиту (користування ним).

А відтак, за правилом частини 2 статті 520 ЦК України кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому, саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.

Крім того, підставою для нарахування передбачених статтею 625 ЦК України відсотків є наявність невиконаного грошового зобов`язання, а позивачем не надано доказів існування заборгованості, тому підстави для задоволення позову в частині стягнення відсотків за прострочення основного зобов`язання відсутні.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, а тому обґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості за простроченими відсотками у сумі 379,75 грн.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що за даними розрахунку заборгованості за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 24 708,27 грн (четверта колонка розрахунку), а відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), а тому відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.

З рішенням суду в частині того, що відсотки, погашені за рахунок тіла кредиту, не підлягають до стягнення, погодився і позивач, так як він не подавав апеляційної скарги на рішення.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що сума відсотків, а також пені, які не передбачені умовами договору між сторонами, проте погашених з його рахунку з віднесенням їх розміру на суму заборгованості за кредитом, є значно більшою.

Так, шляхом аналізу і порівняння розрахунків заборгованості за договором б/н від 29.11.2013 між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 (а.с. 6-13, 14-15) із випискою по рахунку ОСОБА_1 станом на 22.09.2020 апеляційним судом встановлено, що другий із наведених розрахунків є недостовірним, так як суперечить виписці по рахунку.

Згідно з випискою по рахунку (а.с. 63-98) за рахунок кредитного ліміту по картці банком на погашення не передбачених договором процентів і пені: 01.04.2017 списано відсотки в сумі 247,88 грн, 01.05.2017 списано відсотки в сумі 146,01 грн, 01.06.2017 списано відсотки в сумі 313,37 грн, 01.07.2017 списано відсотки в сумі 47,70 грн, 01.02.2018 списано відсотки в сумі 639,99 грн, 01.03.2018 списано відсотки в сумі 60,06 грн, 01.08.2018 списано відсотки в сумі 368,90 грн, 01.09.2018 списано відсотки в сумі 155,73 грн, 01.04.2019 списано відсотки в сумі 4 196,02 грн, 01.05.2019 списано відсотки в сумі 2 314,45 грн, 01.05.2019 списано пеню в сумі 50,00, 01.06.2019 списано відсотки в сумі 3 144,73 грн, 01.07.2019 списано відсотки в сумі 2 305,86 грн, 01.07.2019 списано пеню в сумі 50,00 грн, 01.08.2019 списано відсотки в сумі 2 865,32 грн, 01.09.2019 списано пеню в сумі 50,00 грн, 01.09.2019 списано відсотки в сумі 2 172,33 грн, 01.10.2019 списано відсотки в сумі 3 945,82 грн, 01.11.2019 списано відсотки в сумі 2 153,95 грн, 01.12.2019 списано відсотки в сумі 4 203,86 01.01.2020 списано відсотки в сумі 3 731,37 грн, 01.02.2020 списано відсотки в сумі 3 461,98 грн, 01.03.2020 списано відсотки в сумі 3 763,62 грн, 01.04.2020 списано відсотки в сумі 2 011,59 грн, 01.05.2020 списано відсотки в сумі 1 946,70 грн, 01.06.2020 списано відсотки в сумі 2 007,52 грн, 01.07.2020 списано відсотки в сумі 1 935,60 грн, 01.08.2020 списано відсотки в сумі 1 994,15 грн, а всього за вказаний період банком протиправно, без встановленої законом або договором підстави було списано з кредитного рахунку відповідача 52 118,61 грн (150 грн пені та 51968,61 грн відсотків) й віднесено їх до суми заборгованості за тілом кредиту.

При цьому за наявності розбіжності між розрахунком і випискою по рахунку, перевага безумовно має надаватися відомостям, відображеним у виписці по рахунку, оскільки належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21).

Отже від загальної суми заявленої до стягнення заборгованості за кредитом 55 179,99 грн слід відняти безпідставно нараховані 52 118,16 грн, а залишок заборгованості в сумі 3 061,83 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що по рахунку відповідача взагалі має місце переплата, так як він нібито сплатив більше, ніж отримав від позивача.

При цьому представник відповідача не навела заперечень проти інших, крім процентів і пені, списань з рахунку відповідача, а такі мали місце як на погашення заборгованості за картковим кредитом, так і на інші цілі, як то перерахування на інші карткові рахунки, розрахунки в інтернеті, сплату товарів, отриманих в розстрочку, оплату послуг мобільного зв`язку тощо.

Натомість апеляційним судом з суми заборгованості по кредиту виключено лише суми процентів за користування кредитом і пені, підстава нарахування яких відповідачем заперечувалася і такі доводи визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Недоведеність обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для зміни судового рішення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір в сумі 2102 грн. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3 153 грн. При цьому позовні вимоги заявлені на суму 55 559,74 грн, а задоволені на суму 3 061,83 грн.

Відтак судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають 115,84 коп. (2 102 грн. * 3 061,83/55 559,74 грн), тоді як з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати пропорційно до частини позовних вимог, в яких позивачеві відмовлено, а саме 2 979,24 грн (3 153 грн * 1-(3 061,83 грн/55 559,74 грн).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат, які підлягали до стягнення, в сумі 2 863,40 грн (2979,24 грн -115,84 грн).

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Короті Анни Ростиславівни задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2021 року змінити в частині розміру стягуваної заборгованості за кредитним договором, а також судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2013 р. в сумі 3 061,83 грн заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 863,40 грн.

В решті рішення Вінницького міського суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1д,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин