справа № 489/6598/21 провадження №2/489/2744/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», (далі - ПриватБанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У жовтні 2021 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 39366,03 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач звернувся до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14.06.2008, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 23.09.2021 утворилася заборгованість у розмірі 39366,03 грн., яка складається із 39366,01 грн. заборгованості за тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за комісією та 0,00 грн. пені.

Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань ПриватБанк просить стягнути наведену заборгованість з відповідача.

Відповідач через свого представника адвоката Рехлецького Р.В. 27.10.2021 надав відзив на позов в якому просив в задоволенні позовних вимог ПриватБанку відмовити. Вказав, що єдиним документом, який було підписано між відповідачем та ПриватБанком, є анкета-заява від 23.09.2016 про відкриття карткового рахунку. Будь-які інші умови відповідач не підписував. Тому Банк не має права нараховувати заборгованість за договором карткового рахунку виходячи із змісту Умов надання банківських послуг, оскільки такий договір не укладений. Крім того, позивачем надано декілька розрахунків заборгованості, які є незрозумілими та які включають в себе проценти та інші платежі, сплату яких з відповідачем не узгоджено. Також на момент звернення позивача до суду сплинув строк позовної давності, що відповідно до вимог закону є підставою для відмови в позові.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 04.11.2021, представник Приват Банку вказав на безпідставність доводів викладених у відзиві та просив позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Умови та Правила надання банківських послуг, а також тарифи, що розміщені на офіційному сайті Банку складають договір про надання банківських послуг, до якого приєднався відповідач підписавши анкету-заяву. Крім того, разом з позовною заявою до суду були надані докази, що підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань. При укладенні договору сторонами були обговорені усі істотні умови, що підтверджується Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами Банку, які є загальнодоступними, які розміщені у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Підпису клієнта у примірнику Умов та Привил надання банківських послуг та Тарифів Банку бути не може, оскільки сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах, а укладення такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (статті 634 ЦК України).

Клієнт не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами до умов договору, що передбачено розділом ІІ постанови Національного банку України від 05.11.2014 № 705, та не ініціював розірвання договору. Більш того активно користувався картою, що говорить про прийняття клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача є необґрунтованими. Також відповідачем розрахунок заборгованості не оспорений, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Щодо строку позовної давності то такий строк позивачем дотримано при зверненні до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що 23.09.2016 між ПриватБанком та відповідачем укладено договір б/н у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно з умовами якої позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на термін дії кредитної картки.

Підписавши анкету-заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із У мовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, який було надано його для ознайомлення шляхом самостійної роздруківки із офіційного сайту ПриватБанку.

Позивач додав до позовної копію Умов і Правил надання банківських послуг, підпис на яких позичальника відсутній.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за період з 23.09.2016 по 24.09.2021, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу.

На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин позивач надав довідку про зміну кредитного ліміту, згідно якої 10.11.2017 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 50000,00 грн., який зменшено до 0,00 грн. 06.11.2018, а також довідку про видану 23.09.2016 відповідачу кредитну картку НОМЕР_1 , терміном дії до травня 2020 року.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на станом на 23.09.2021 утворилася заборгованість у розмірі 39366,03 грн., яка складається із 39366,01 грн. заборгованості за тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за комісією та 0,00 грн. пені.

Із відзиву вбачається, що відповідач не оспорює факт отримання кредитних коштів та користування ними. Крім того, дані обставини підтверджується випискою з особового рахунку. Проте відповідач не погоджується із розрахунком позивача, оскільки позивачем нараховувалися проценти та інші платежі, нарахування яких не передбачено анкетою-заявою.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розумів Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

За такого, додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку, суд розцінює як належний доказ, що відповідає висновку Верховного Суду України наведеного у постанові від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Між тим, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, виписка по картковому рахунку та довідки про зміну кредитного ліміту і видані відповідачу кредитні картки, є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

За частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, який складається із трьох розрахунків за різні періоди, вбачається, що ПриватБанк просить стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 39366,03 грн.

Згідно наданих розрахунків за користування відповідачем кредитними коштами ПриватБанком нараховувалися проценти (42,0 % річних, період з 27.12.2016 по 23.07.2019; 84,0 % річних, період з 09.09.2019 по 30.09.2019) та пеня, на погашення яких зараховувалися сплачені відповідачем кошти.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено узгодження з відповідачем умов щодо нарахування процентів та штрафних санкцій за порушення зобов`язань та такі обставини не визначаються відповідачем, суд не погоджується із розрахунком заборгованості позивача в частині визначення заборгованості по тілу кредиту.

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача судом визначено, що відповідачем витрачено кредитних коштів на суму 113729,77 грн., а погашено 126037,83 грн.

Таким чином, станом на дату складання позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по тілу кредиту відсутня, що відповідно є підставою для відмовив в задоволенні позовних вимог.

Так як в задоволенні позову відмовлено по суті, необхідність в наданні оцінки доводам представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності відсутня.

Доводи представника позивача про відсутність контррозрахунку відповідача та висновку судово-економічної експертизи заборгованості, на спростування розрахунку ПриватБанку не є підставою для відхилення доводів відповідача. Крім того призначення судово-економічної експертизи у справі можливе лише за клопотанням сторони, що в даному випадку не заявлялося. В той же час представник відповідача навів аргументи на спростування розрахунку позивача, а тому суд зобов`язаний був перевірити розрахунок позивача на предмет визначення фактично отриманих відповідачем кредитних коштів та проведеного погашення.

З огляду на наведений висновок суду відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , реєстрація проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 10.12.2021.

Суддя І.В.Коваленко