ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Херсон

справа № 658/2817/20

провадження № 22-ц/819/1630/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Кузнєцової О.А.
суддів:Кутурланової О.В.,
Орловської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С Клаус» на додаткове рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Рахімової О.В. від 06 липня 2021 року у справі позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С Клаус» до ОСОБА_1 про стягнення поворотної фінансової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ТОВ «С Клаус» звернулося до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 червня 2021 року позовну заяву за клопотання представника позивача залишено без розгляду.

22 червня 2021 року від ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про стягнення з позивача здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи. В обгрунтування своєї заяви зазначає, що 10.06.2020 року між АО "Жованник і партнери" з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з іншої сторони укладено договір про надання правової допомоги на умовах білінгу. У додатковій угоді № 1 до договору сторони дійшли згоди щодо розміру гонорару за наданні послуги. Внаслідок необгрунтовнаих дій позивача, відповідач, з метою захисту своїх прав у даній справі, був вимушений звернутись за правовою допомогою до адвокатського об`єднання, у зв`язку з чим поніс матеріальні витрати. В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про вирішення питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті спору, у зв`язку з неможливістю надати докази на підтвердження понесених таких витрат до закінчення судових дебатів. На підставі наведеного, а також доказів, наданих на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу, керуючись ч.5 ст.142 ЦПК України, заявник просив суд винести додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «С Клаус» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Додатковим рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , задоволено. Вирішено ухвалити у справі додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з ТОВ «С Клаус» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «С Клаус»., вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлене з неповним дослідженням всіх фактичних обставин справи, просить додаткове рішення суду скасувати і постановити нове судове рішення про відмову у стягненні з ТОВ «С Клаус» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Позивач вважає, що суд першої інстанції не навів перелік доводів, аргументів та доказів, які ним було надано у клопотанні про зменшення витрат, та не навів мотивування відхилення таких аргументів та доказів.

В обгрунтування своїх вимог апелянт зазначав, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не взято до уваги, що орієнтовний (попередній) розрахунок суми витрат на правову допомогу, наданих відповідачем у відзиві на позовну заяву, складав 20 000,00 грн., що значно перевищує зазначену відповідачем суму у 30 000,00 грн., заявлену ним у заяві про ухвалення додаткового рішення. При цьому жодне обгрунтування завищення суми правничої допомоги відповідачем не наведено.

Також, на думку апелянта, за відсутності встановленого та належним чином підтвердженого факту зловживання позивачем процесуальними правами, відсутності встановленого факту неправильних дій позивача, витрати на професійну допомогу відшкодовані бути не можуть. Подання заяви про залишення позову без розгляду є процесуальним правом позивача, яке не може бути витлумачено як зловживання процесуальним правом або неправильні дії позивача.

Крім того, апелянт зауважує, що всупереч нормам чинного процесуального законодавства відповідачем подано до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення, а не відповідну заяву.

Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги відсутність доказів оплати відповідачем правничої допомоги, тобто витрати відповідача на таку допомогу не є фактичними та неминучими, і, відповідно, відшкодуванню не підлягають. На підтвердження даних міркувань апелянт наводить приклади правових позицій, викладених у відповідних постановах Верховного суду. Крім того, апелянт зазначає, що умовами укладеного між відповідачем та адвокатським об`єднанням договором, а саме пунктом 2.3, передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити протягом трьох днів з моменту отримання білінг-звіту про надання правової допомоги, вартість наданих послуг. Але в порушення умов укладеного між ними договору, відповідач не надав доказів сплати таких послуг у визначені строки, що свідчить про невиконання відповідачем власних зобов`язань, відповідно, доведеним є факт відсутності у відповідача витрат на правничу допомогу.

На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір витрат на правничу допомогу відповідача є необгрунтованим, непропорційним до предмета спору, та таким, що суперечить принципам справедливості і розумності, та не є співмірним із фактично виконаною представником відповідача роботою.

У відзиві на скаргу представник відповідача, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність додаткового рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу відхилити, а додаткове рішення залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 серпня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги представника відповідача щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги в сумі 30 000,00 грн., суд першої інстанції виходив з обгрунтованості таких вимог та з критерію реальності адвокатських витрат, часу розгляду справи, враховуючи при цьому складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат. При цьому судом першої інстанції ухвалено саме додаткове рішення, як процесуальний документ, що відповідає ст.270 ЦПК України.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з даним висновком суду і вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом першої інстанції, що у вересні 2020 року ТОВ «С Клаус» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення поворотної фінансової допомоги (т.1 а.с.1-9).

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16.06.2021 року позовну заяву за клопотання представника позивача залишено без розгляду (т.1 а.с.256-258, 260-262).

22 червня 2021 року від ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про стягнення з позивача здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи. В обгрунтування своєї заяви зазначає, що 10.06.2020 року між АО "Жованник і партнери " з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з іншої сторони укладено договір про надання правової допомоги на умовах білінгу. У додатковій угоді № 1 до договору сторони дійшли згоди щодо розміру гонорару за наданні послуги. Внаслідок необгрунтовнаих дій позивача, відповідач, з метою захисту своїх прав у даній справі, був вимушений звернутись за правовою допомогою до адвокатського об`єднання, у зв`язку з чим поніс матеріальні витрати. В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про вирішення питання щодо розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті спору, у зв`язку з неможливістю надати докази на підтвердження понесених таких витрат до закінчення судових дебатів. На підставі наведеного, а також доказів, наданих на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу, керуючись ч.5 ст.142 ЦПК Украъни, заявник просив суд винести додаткове рішення, яким стягнути з ТОВ «С Клаус» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. (т.1 а.с.263-272).

30 червня 2021 року від директора ТОВ «С Клаус» до суду надійшло клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами (витрати на правничу допомогу), в якому позивач, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність доводів представника відповідача щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача (т.1 а.с.282-290).

06 липня 2021 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області заяву ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , задоволено. Ухвалено додаткове рішення по справі, яким вирішено питання про стягнення з ТОВ «С Клаус» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. (т.1 а.с.302-308).

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Відповідно до ч.3 ст.257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Процесуальний порядок вирішення судом питання про розподіл судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду, передбачений ч.ч. 5, 6 ст.142 ЦПК України.

Таким чином, процесуальне питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст.142 ЦПК України з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Згідно ч.5 ст. 142 ЦПК України, на яку відповідач посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Така ж позиція висловлена у п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, що в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Частиною 6 статті 142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його виконанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 9 статті 141 цього Кодексу.

Згідно ч.9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За змістом вищезазначених норм ЦПК України передбачено компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Згідно із позицією Верховного суду, яка викладена в Постанові від 18.12.2019 року № 741/1681/17, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Аналогічної правової позиції дотримувався Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17 і в цій же постанові роз`яснив, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в ухвалі, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується.

Тобто, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У клопотанні представника відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу зазначено, що дії позивача у вказаній справі є необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із залишенням позову без розгляду. Зокрема, представник відповідача зазначав, що позивач, з метою завідомо штучного формування кредиторської заборгованості звернувся до суду, та зловживаючи своїми процесуальними правами, ввів суд в оману, виходячі з того, що відповідний перелік документів, а саме численні видаткові касові ордери, підписано не ОСОБА_1 . Про це свідчить не виконання позивачем вимог ухвали суду про проведення по справі судової почеркознавчої експертизи (т.1 а.с.264-265).

Позивач заперечував проти задоволення клопотанння представника відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та, зокрема, зазначав, що за відсутності встановленого та належним чином підтвердженого факту зловживання позивачем процесуальними правами, відсутності встановленого факту неправильних дій позивача, витрати на професійну допомогу відшкодовані бути не можуть. Подання заяви про залишення позову без розгляду є процесуальним правом позивача, яке не може бути витлумачено як зловживання процесуальним правом або неправильні дії позивача (т.1 а.с.282-284).

За змістом частини третьої статті ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи в поданому представником відповідача клопотанні містяться доводи необґрунтованості дій позивача, як і у клопотанні відповідача містяться відповідні заперечення щодо обгрунтованості таких доводів представника відповідача.

Суд першої інстанції на вказані обставини та вищезазначені положення норм чинного законодавства уваги не звернув, розглядаючи клопотання представника відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, дані обставини не з`ясовував, а тому передчасно постановив оскаржуване судове рішення.

При цьому, суд першої інстанції, за результатами розгляду клопотання представника відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, ухвалив у справі додаткове рішення, що суперечить нормам ЦПК України.

Порядок і підстави ухвалення додаткового рішення регламентовані ст. 270 ЦПК України.

Так, у відповідності до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18 грудня 2009 року, згідно з яким додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст.220 ЦПК України воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішували вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

З аналізу наведеної норми процесуального закону слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у ст. 270 ЦПК України підстав.

При цьому, суд першої інстанції судового рішення по суті спору у цій справі не ухвалював, а прийняв ухвалу про залишення позову без розгляду.

Постановляючи оскаржуване судове рішення (додаткове рішення), судом першої інстанції не звернуто увагу, що п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України визначає порядок ухвалення додаткового судового рішення після ухвалення саме рішення, тобто, коли розгляд справи розглянуто по суті, а не будь-якого іншого процесуального документу (судового рішення).

Враховуючи, що ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16.06.2021 року позовну заяву за клопотання представника позивача залишено без розгляду, суду першої інстанції необхідно було визначитися із процесуальною формою, яку необхідно застосовувати при вирішенні клопотання представника відповідача про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованій дій позивача, однак суд усунувся від цього і постановив додаткове рішення за загальними положеннями ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення питання. Через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, судове рішення суду першої інстанції, в силу ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С Клаус» задовольнити частково.

Додаткове рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 липня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: О.В.Кутурланова

Н.В.Орловська