Справа № 487/2756/21
Провадження № 2/487/1855/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого-судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Ященко В.В., позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою від 27.04.2021 відкрите провадження у справі.

В судове засідання 27.05.2021 відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

В судове засідання 25.06.2021 відповідач не з`явився, 23.06.2021 надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із знаходженням на стаціонарному лікуванні та надав клопотання про надання строку для примирення.

В судовому засіданні відповідач підтримав клопотання про надання строку для примирення, зазначивши, що він дуже любить свою дружину та дочку, у них не припинились шлюбні відносини, він постійно спілкується з дочкою, вони проживають вони окремо з лютого 2021 року, але він часто буває у позивач вдома, іноді залишається ночувати, вони разом із родино їздять на море, відвідують кафе, він надає продукти харчування, сплачує комунальні послуги в квартирі позивача, спиртними напоями не зловживає, оскільки лікар хірург та водій з багаторічним стажем. Вважає, що підставою звернення до суду з даним позовом є перебування позивача у депресивному стані, постійне спілкування у соціальних мережах з шахраями, але між ними є тісний зв`язок, пов`язаний не тільки з дитиною, а і особистими почуттями, тому просить строк для примирення, оскільки він робить усе для цього можливе, має намір купити спільну окрему квартиру для своєї родини та їхня дочка повинна виховуватися у повної сімї та атмосфері любові.

В судовому засіданні позивач категорично заперечувала проти задоволення клопотання відповідача, наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені п`ять років потому, вона дуже добро обміркувала своє рішення щодо розірвання шлюбу, будь-яке примирення між ним не можливе, у неї вже давно немає почуттів до відповідач як до чоловіка. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного, дійсно відповідач приходить до дочки, спілкується з нею, на прохання дитини вони їздять на море та бувають разом у кафе, інколи відповідач також на прохання дитини залишається ночувати в них вдома, допомагає матеріально дитині, сплачує комунальні платежі, оскільки за його вимогою у період шлюбу вона не працювала. Їхні спільне спілкування кожного разу закінчується сварками, оскільки у них різні характери та погляди на життя, нічого не залишилось спільного та така атмосфера в сімї також негативно впливає на психологічний стан їхньої дитини. У разі надання часу для примирення або відмови у розірвання шлюбу, вона буде сприймати це як примушення її до шлюбу.

Вислухавши думку позивача та відповідача, оцінивши наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав для визначення подружжю строку для примирення, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду. Виходячи з положень ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. (п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).

Отже, у разі, якщо суд приходить до висновку про необхідність надання подружжю строку для примирення, він відповідно до імперативної вказівки п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Строк, на який зупинено провадження судом першої інстанції, не перевищує загальний строк, встановлений ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

При вирішення питання щодо підстав для надання сторонам строку на примирення, суд враховує, що сторони у справі є дорослими свідомими людьми, приймають виважені та обдумані рішення, перебувають у зареєстрованому шлюбі протягом тривалого часу, мають на утриманні неповнолітню дитину, при цьому відповідач, заявляючи клопотання про надання строку на примирення, обмежився формальними викладенням обставин, що підстав для розлучення немає та позов надуманий, справа в суді перебуває з квітня 2021 року та за цей час примирення не відбулось.

За наведених обставин, враховуючи позицію позивача, яка категорично заперечує щодо надання строку для примирення, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем підстав для вжиття судом заходів для примирення подружжя, тому відмовляє у задоволенні клопотання про надання строку на примирення подружжя.

Керуючись ст.ст. 182, 222, 240, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: С.М. Афоніна