Справа № 460/787/15-ц
Провадження №2/944/80/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
27.01.2021 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді Карпин І.М.,
з участю секретаря судових засідань Мельник Є.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Райхеля Р.П. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі,
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак подали електронною поштою заяву, в якій просили проводити судове засідання у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заперечення на клопотання представника позивача, просив судове засідання проводити у його відсутності. В письмовій заяві зазначив, що клопотання по формі не відповідає вимогам ч.1 ст. 183 ЦПК України. Позивачем не надіслано доказів, понесених витрат на правову допомогу відповідачу. Детальний розрахунок не містить посилань на кількість листків у процесуальних документах, період часу затраченого на їх складання, часу виконання , відсутній акт приймання-передачі, наданих послуг. Квитанція про оплату послуг адвоката датована 22.12.2020, а тому позивач міг надати даний доказ в судовому засіданні 23.12.2020. При визначені розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв їх реальності, встановлення їх дійсності та необхідності, що не можливо зробити за відсутності повного об`єму доказів. Чинне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат. Відповідач є особою похилого віку, пенсіонер, рішенням суду на нього покладено обов`язок сплати грошової компенсації та судових витрат в розмірі 210727,60 гривень, що вже є непомірним тягарем для нього з огляду розміру пенсії. Так як заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу не надсилалась протилежній стороні, що позбавляє її можливості доводити не співмірність цих витрат, суд самостійно визначає їх розмір, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх дійсності відповідно наданих доказів, із врахуванням умов дотримання визначених законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат та розумності їх розміру. Просить в заяві представника позивача відмовити.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми права, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).
Судом установлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі задоволено.
Представником позивача у судовому засіданні, яке відбулось 22 грудня 2020 року, до закінчення судових дебатів, заявлено клопотання про вирішення питання про судові витрати в частині стягнення витрат пов`язаних з правничою допомогу. Останнім зазначено, що докази, понесених витрат, будуть надані протягом п`яти днів з моменту ухвалення судового рішення відповідно до вимог ЦПК України.
28 грудня 2020 року позивачем поштою надіслано клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат з долученням доказів понесення таких позивачем. Клопотання до суду надійшло 12.01.2021.
Судом встановлено, що 10.08.2011 між ОСОБА_1 та адвокатом Райхель Романом Петровичем укладено договір про надання правової допомоги. Предметом даного договору є надання юридичних послуг ( правової допомоги) по питаннях, пов`язаних із визнанням права власності, спадкуванням, володінням та користуванням майном у АДРЕСА_1 , а також іншим нерухомим та рухомим майном, яке позивачем успадковувалось чи набувалось. Предметом даного договору є виключно надання юридичних послуг, а не їх результат. За виконання юридичних дій по даному договору замовник оплачує винагороду (гонорар) в розмірі , що визначається за домовленістю сторін враховуючи: обсяг часу й роботи, що вимагається для належного виконання доручення; ступінь складності даної справи та новизни правових питань для Уповноваженого; необхідність досвіду для успішного завершення справи; велику вірогідність того, що прийняття даного доручення перешкоджатиме прийняття адвокатом доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; важливість доручення для замовника; роль Уповноваженого у досягненні гіпотетичного результату, бажаного для замовника; професійний досвід, науково-теоретичну та практичну підготовку уповноваженого. Конкретний розмір гонорару обумовлюється сторонами в протоколі погодження гонорару, що виступає додатком до даного договору.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України).
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару, як того вимагає ч.4 ст.137 ЦПК України, зважаючи на заперечення відповідача щодо задоволення заяви, що розглядається.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни усіх послуг, що надаються адвокатом, суд має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Надання адвокатом Райхелем Р.П. позивачу адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується, зокрема, договором про надання правової допомоги 10.08.2011, детальним розрахунком суми витрат на професійну правничу допомогу у справі №460/787/15-ц від 28.12.2020.
У детальному розрахунку значиться вартість участі адвоката в судовому засіданні, включаючи матеріальні витрати на доїзд в суд та повернення до робочого місця адвоката, та відповідні витрати часу з розрахунку 1500 гривень за одне засідання не залежно від його тривалості, однак в договорі про надання правової допомоги відсутній фіксований розмір плати за участь адвоката в судових засіданнях, протокол погодження гонорару не надано.
Детальний розрахунок не містить відомостей щодо витрат по кожному виду послуг, які надавались адвокатом при здійсненні правничої допомоги, як того вимагає ч. 3 ст. 137 ЦПК України.
Інформація, яка міститься в детальному розрахунку, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою задоволенню не підлягають .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 263, 270 ЦПК України, суд
В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Райхеля Р.П. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду чи через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя І.М. Карпин