Справа № 712/8638/21
Провадження № 2/712/2489/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Шевченко О.П.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис № 3806 від 30.12.2020 року та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.12.2020 року.

Померлий ОСОБА_3 являється рідним батьком позивачів, що підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 1.10.1966 року та свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 3.03.1959 року.

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті батька ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 не залишив заповіту при житті. Право на спадкування виникає за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України будучи рідними дітьми, позивачі є спадкоємцями за законом.

В установлений законом термін ними подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського МНО Лук`янової Т.І., де відповідно була заведена спадкова справа №2/2021 після смерті батька.

Після подання заяви про прийняття спадщини позивачі надали правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, які зареєстровані за ОСОБА_3 на день смерті та посвідчують право власності померлого на об`єкти нерухомості.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить померлому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Українською Біржею Нерухомості 14.07.1997 року за №98-1.

За умовами договору купівлі-продажу визначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Покупець набуває права власності на Домоволодіння з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія).

Спадкодавець набув право власності на об`єкт нерухомості, оскільки ним за життя була здійснена державна реєстрація права власності, про що свідчить довідка з КП «ЧООБТІ» №20507о від 11.02.2021 року за наявною інформацією станом на 01.01.2013 року ОСОБА_3 мав право власності на будинок в частці 1 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого на товарній біржі.

Однак даний договір, як правовстановлюючий документ не визнається нотаріусом для вчинення нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Свою відмову приватний нотаріус Лук`янова Т.І. виклала в роз`ясненні №187/02-14 від 03.08. 2021 року за яким повідомила наступне, що у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що біржовий договір не є нотаріально посвідченим і не прирівнений до нотаріально посвідчених угод, які можна брати до виконання. Надано роз`яснення для звернення до суду за визнанням права власності.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності спадкодавця ОСОБА_3 придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, відповідно померлий на законних підставах набув право власності на придбане майно і наразі його спадкоємці в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від їх волі.

Просять визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відзив на позов представником відповідача не надано.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши сторони, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) приходить до наступного.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис № 3806 від 30.12.2020 року та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.12.2020 року.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Померлий ОСОБА_3 являється рідним батьком позивачів, що підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 1.10.1966 року та свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 3.03.1959 року.

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини визнається останнє місце проживання спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 не залишив заповіту при житті. Право на спадкування виникає за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України будучи рідними дітьми, позивачі є спадкоємцями за законом.

В установлений законом термін ними подано заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського МНО Лук`янової Т.І., де відповідно була заведена спадкова справа №2/2021 після смерті батька.

Після подання заяви про прийняття спадщини позивачі надали правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, які зареєстровані за ОСОБА_3 на день смерті та посвідчують право власності померлого на об`єкти нерухомості.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить померлому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Українською Біржею Нерухомості 14.07.1997 року за №98-1.

За умовами договору купівлі-продажу визначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Покупець набуває права власності на Домоволодіння з дня реєстрації цього договору на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія).

Спадкодавець набув право власності на об`єкт нерухомості, оскільки ним за життя була здійснена державна реєстрація права власності, про що свідчить довідка з КП «ЧООБТІ» №20507о від 11.02.2021 року за наявною інформацією станом на 01.01.2013 року ОСОБА_3 мав право власності на будинок в частці 1 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого на товарній біржі.

Однак даний договір, як правовстановлюючий документ не визнається нотаріусом для вчинення нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Свою відмову приватний нотаріус Лук`янова Т.І. виклала в роз`ясненні №187/02-14 від 03.08. 2021 року за яким повідомила наступне, що у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що біржовий договір не є нотаріально посвідченим і не прирівнений до нотаріально посвідчених угод, які можна брати до виконання. Надано роз`яснення для звернення до суду за визнанням права власності.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності спадкодавця ОСОБА_3 придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, відповідно померлий на законних підставах набув право власності на придбане майно і наразі його спадкоємці в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від їх волі.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1997 році, за необхідне застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.91 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 N 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповдіно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання такого права.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Верховний Суд в постанові від 01.04.2020 року по справі № 754/1466/15-ц зазначено наступне: «У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК Української РСР), а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Отже, положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.»

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 200, 258-260, 263-268, 354-356 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 376, 1223, 1225, 1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді Ѕ частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді Ѕ частини житлового будинку з прибудовами та надвірними спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Романенко В. А.

Повний текст рішення суду виготовлений 06 грудня 2021 року.