Провадження № 2/756/6425/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у цивільній справі №756/14284/21 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі офіційного представництва - Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, -

УСТАНОВИВ:

У провадженні судді Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М. перебувають матеріали цивільної справи №756/14284/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі офіційного представництва - Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2021 року, справу передано в провадження судді Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддею було зроблено запит до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КП ГІОЦ «Реєстру територіальної громади м. Києва» щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 .

29.09.2021 надійшла відповідь на запит суду про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 30.09.2021 року, суд запропонував Міністерству закордонних справ України звернутися із запитом до Посольства Російської Федерації в Україні для з`ясування наявності згоди дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу іноземної держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України, цивільної справи №756/14284/21 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі офіційного представництва - Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, яка перебуває у провадженні Оболонського районного суду м. Києва, за наслідком чого встановлюється, чи набуває відповідне посольство процесуального статусу відповідача у цивільному процесі.

Як вбачається із матеріалів справи, від Міністерства закордонних справ України надійшло повідомлення за №721/17-636-258 від 28.10.2021 року, у якому повідомляється, що Посольству України в РФ було доручено передати до МЗС РФ, у відповідності до положень ст.32 Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та ст.79 ЗУ "Про міжнародне приватне право" ноту від 26.10.2021 №202/22-650-83981 , у якій, зокрема, МЗС України просить МЗС РФ проінформувати про згоду РФ на участь Посольства РФ в Україні у зазначеній цивільній справі у якості відповідача- компетентного органу РФ, що виступатиме від її імені. Станом на момент підготовки зазначеного листа відповіді від російської сторони не надходило, у випадку надходження такої позиції Міністерство інформуватиме додатково.

03.12.2021 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючому судді Ткач М.М. у цивільній справі №756/14284/21 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі офіційного представництва - Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Заява обґрунтована тим, що є сумніви щодо неупередженості головуючого судді по справі. Так, заявник стверджує, що на підставі правового аналізу дій та бездіяльності суддів Оболонського районного суду м. Києва, системно та умисно створюються незаконні перешкоди з боку суддів, з метою затягування розгляду справ та подальшого приховування від відповідальності Російської Федерації та ОСОБА_2 . Зокрема зазначено, що головуючим з 17.09.2021 року в порушення процедури та процесуальних строків, що встановлені ст.ст. 185-187 ЦПК України, не прийнято передбачених ЦПК України рішень. При цьому, суддя обрав спосіб дій, який не передбачений у ЦПК України, а також проігнорував вже наявну судову практику за позовами проти Російської Федерації, як держави-агресора. У поданій заяві позивач посилається на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні рішення, прийняті національними судами України проти держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої шкоди, але суддя не пересвідчився у такій практиці та повністю проігнорував судову практику за аналогічними справами. Фактично своїми діями проігнорував безспірний факт того, що Російська Федерація є державою-агресором, а тому при завданні шкоди потерпілим внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, відповідач Російська Федерація діє поза межами свого міжнародного імунітету, як держава. За таких обставин, не підлягають застосуванню загальні норми Закону України «Про міжнародне право», адже дії держави-агресора порушують норми міжнародного права щодо України та її громадян. Заявник вважає, що є достатні підстави вважати для обґрунтування сумнівів щодо неупередженості судді за даною справою в сенсі ст. 36 ч. 1 п. 5 ЦПК України. Також в своїй заяві про відвід позивач зазначає, що в діях судді є ознаки не тільки дисциплінарного, але й кримінального правопорушення, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до Вищої ради правосуддя та до Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Дослідивши та проаналізувавши заяву про відвід, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім того, Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схваленими резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23, визнано наступні обставинами, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема: 1. У судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається. 2. Раніше при розгляді цього самого предмета спору суддя виступав як адвокат чи долучався до справи як важливий свідок. 3. Суддя чи члени його родини матеріально зацікавлені в рішенні у відповідній справі.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Враховуючи вище наведене, ОСОБА_1 заявляючи заяву про відвід головуючого судді, посилається на сумніви в її об`єктивності та неупередженості. Однак, суд вважає, що обставини, зазначені в заяві позивача, як підстави для відводу, стосуються лише незгоди із прийнятим суддею процесуальним рішенням по даній справі, тому не можуть викликати сумнів у неупередженості судді, чи свідчити про її певну особисту заінтересованість, прихильності, уподобання стосовно однієї з сторін у справі.

Посилання заявника щодо звернення до Вищої ради правосуддя та до Державного бюро розслідувань можуть свідчити про намагання позивача здійснити тиск на суд.

Дослідивши обставини, зазначені в заяві про відвід, суд приходить до висновку, що вказана заява не містить підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України, а в ній викладені припущення щодо упередженості головуючого по справі. Незгода сторони з процесуальним рішенням не може бути підставою для відводу. Заява про відвід фактично зводиться до незгоди заявника з процесуальним рішення по даній справі, що відповідно до ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Порядок вирішення заявленого відводу визначений ст. 40 ЦПК України. Так, ч. ч. 1-3 указаної статті передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, питання про відвід передається для вирішення в порядку ч.3 ст. 40, ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 36-40, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати необґрунтованою заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючому судді у цивільній справі №756/14284/21 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі офіційного представництва - Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Цивільну справу № 756/14284/21 за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі офіційного представництва - Посольства Російської Федерації в Україні, ОСОБА_2 , треті особи: Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином передати до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ Оболонського районного суду м.Києва для визначення складу суду та розгляду заяви про відвід судді в порядку передбаченому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Ткач