Дата документу 03.12.2021 Справа № 333/1257/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1257/21 Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/3167/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЗДП «Радіоприлад» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 13.03.2002р. по 11.12.2018р. він працював термістом на печах Запорізького державного підприємства «Радіоприлад». Був звільнений на підставі наказу № 283К від 11.12.2018р. за власним бажанням у зв`язку з порушенням адміністрацією підприємства чинного законодавства про працю (ст. 38 КЗпАП України). За час його роботи відповідач не в повному обсязі виплачував нараховану заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість із заробітної плати.

13.04.2021р. ОСОБА_1 позов уточнив, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати та вихідної допомоги в сумі 39731,97 грн., грошові кошти в сумі 7204,66 грн. як втрачену ним частину грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 37 047 грн. 17 коп., вихідну допомогу в сумі 2 704 грн. 01 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 7 047 грн. 93 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 90 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ЗДП «Радіоприлад» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду матеріалам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ЗДП «Радіоприлад» заборгованість по заробітній платі в розмірі 37047,17 грн. та вихідну допомогу в розмірі 2704,01 грн., в задоволенні іншої частини позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що на сьогоднішній момент виплата грошових коштів з погашення заборгованості по заробітній платі позивачу не відбулась, а тому відсутні підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів. При цьому, ОСОБА_1 у період з 11.12.2018р. по теперішній час не звертався до ЗДП «Радіоприлад» із будь-якими заявами, у тому числі, й з заявами про проведення розрахунку із ним. Крім того, під час здійснення позивачу виплат грошових коштів на погашення заборгованості по заробітній платі підприємством ЗДП «Радіоприлад» нараховувалась та була виплачена компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з затримкою їх виплати по деякій частині заробітної плати, яка вже виплачена. Наголошується на неправильності розрахунку компенсації, який здійснено судом. А також, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивачем документально не було доведено завдання йому моральної шкоди діями відповідача.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та наполягає на залишенні рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.2 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги встановлено, що, попри те, що ЗДП «Радіоприлад» просить скасувати рішення в цілому, але фактично оскаржує його лише в частині стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 7047 грн. 93 коп. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

З рішенням суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати в сумі 37047 грн. 17 коп. та вихідної допомоги в сумі 2704 грн. 01 коп. відповідач погоджується, тому воно в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.03.2002р. по 11.12.2018р. працював термістом на Запорізькому державному підприємстві «Радіоприлад».

Був звільнений на підставі наказу № 283К від 11.12.2018р. за власним бажанням у зв`язку з порушенням адміністрацією підприємства чинного законодавства про працю (ст. 38 КЗпАП України).

За час його роботи відповідач не в повному обсязі виплачував нараховану заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість із заробітної плати.

Трудовий договір між позивачем та відповідачем розірваний за частиною 1 ст. 38 КЗпП, але на підставах порушення прав працівника на своєчасне отримання зарплати, що входять до переліку, визначеного в ст. 44 КЗпП, для сплати вихідної допомоги.

Станом на день розгляду справи має місце заборгованість із заробітної плати в сумі 37 047,17 грн. та заборгованість із вихідної допомоги в сумі 2 704,01 грн., тому суд стягнув ці кошти з відповідача на користь позивача.

Визначаючись із позовними вимогами про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, суд першої інстанції правильно застосував Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001р., і перевірив суму компенсації, визначену відповідачем, навівши свій ретельний розрахунок, у зв`язку з чим до стягнення визначив 7047,93 грн.

Вирішуючи вимоги щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував конкретні обставини справи та визнав порушеними права позивача діями підприємства з порушення його трудових прав, що призвело до моральних страждань, та, врахувавши їх характер та обсяг, а також рівень втрати нормальних життєвих зв`язків і додаткових зусиль останнього для організації свого життя, прийшов до висновку, що справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та базуються на правильно застосованих нормах матеріального права.

Колегія зазначає, що відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівники в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено та цих обставин не заперечував представник відповідача, що за час роботи ОСОБА_1 у ЗДП «Радіоприлад» підприємство не у повному обсязі виплачувало позивачу нараховану заробітну плату, внаслідок чого у ЗДП «Радіоприлад» переді позивачем утворилася значна заборгованість із заробітної плати.

Як вбачається з наданої відповідачем ЗДП «Радіоприлад» до суду першої інстанції довідки про заборгованість ЗДП «Радіоприлад» по заробітній платі, станом на день звільнення ОСОБА_1 із ЗДП «Радіоприлад» ( станом на 11.12.2018р. ) загальний розмір заборгованості підприємства із заробітної плати та вихідної допомоги становив 56 563,97 грн.

Після цього у період з 11.12.2018р. до 17.03.2021р. ЗДП «Радіоприлад» частково погасило вказану заборгованість, яка станом на 17.03.2021р. залишилась непогашеною в сумі 37 047,17 грн.

Таким чином, при ухваленні рішення від 02.07.2021р. в цивільній справі № 333/1257/21 суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність стягнення із ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в розмірі 37 047,17 грн., яка визнається відповідачем.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

В силу ст.ст. 1-2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі, з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з наданої відповідачем ЗДП «Радіоприлад» довідки про заборгованість ЗДП «Радіоприлад» по заробітній платі, вона виникла за період часу з лютого 2018 року до грудня 2018 року.

Проте відповідач ЗДП «Радіоприлад» відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» зобов`язаний був виплачувати суми заробітної плати у ті місяці, коли відбувалося їх нарахування, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За вказаних обставин відповідач ЗДП «Радіоприлад» зобов`язаний компенсувати втрачену частину грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з часу виникнення у відповідача обов`язку виплатити відповідні суми нарахованої заробітної плати.

Тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність законних підстав для стягнення із ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_1 втраченої частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 7047,93 грн. правильно розрахувавши зазначену грошову суму.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції відсутні підстави для нарахування компенсації, оскільки вона нараховується і виплачується в момент проведення виплати заборгованості, яка наразі ще не погашена.

Але колегія вказує, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки здійснені внаслідок помилкового тлумачення статті 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Так, дійсно згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому є місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Але колегія наголошує на тому, що це положення Закону № 2050-ІІІ стосується працівників, з якими не розірвано трудові відносини, та вони продовжують отримувати заробітну плату у роботодавця.

Між тим, позивач ОСОБА_1 звільнився з підприємства та розрахунок має бути з ним проведений в день звільнення остаточно разом з усіма компенсаціями, зокрема, й у зв`язку з втратою частини заробітку через несвоєчасність його виплати під час його роботи, а не частками на розсуд роботодавця після звільнення працівника.

Відтак, одночасно з присудженням позивачу судовим рішенням до стягнення заборгованості по зарплаті й виникає фактично обов`язок роботодавця нарахувати і виплатити також і відповідну компенсацію.

Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону N 2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону N 2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Такі правові висновки сформував Верховний Суд у справі № 240/11882/19, підтримавши аналогічну правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року N 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17.

Апеляційний суд при розгляді цієї справи не вбачає підстав для відступу від викладеної вище правової позиції та вважає, що наведені правові норми, якими врегульовані спірні в цій частині правовідносини, підлягають саме такому застосуванню.

В скарзі також зазначається про неправильність здійсненого судом розрахунку, зокрема, на те, що судом не враховано часткове нарахування та сплату компенсації позивачу, судом нараховано компенсації на вихідну допомогу, тому навівши свій підрахунок, відповідач визначив суму компенсації у розмірі 5 396,88 грн.

Перевіривши ці доводи, розрахунок суду, розрахунок відповідача та матеріали справи в цій частині,колегія визнає вказані доводи скарги неспроможними з огляду на наступне.

За змістом рішення суду, ним було враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду 26.06.2018 по справі № 216/1666/17, від 03.10.2018 по справі №219/228/16-ц, з приводу того, що компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога є одноразовою виплатою за невідпрацьований час, та не пов`язана з виконанням позивачем своїх службових обов`язків і має компенсаційний характер, пов`язаний, як правило, із фактором звільнення працівника. Тому, здійснюючи свій власний розрахунок компенсації втрати частини заробітку, суд не включив до базової суми, на яку її слід нарахувати, вихідну допомогу, про що зазначив у своєму рішенні.

Крім того, судом враховано ті виплати компенсації, на яких наголошує відповідач, та суд не включив до розрахунку ту частину зарплати, на яку вже компенсація була нарахована та виплачена.

Погоджується колегія також і з висновками суду щодо наявності підстав та визначення розміру на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Грубо порушуючи трудові права ОСОБА_1 і протягом тривалого часу не виплачуючи нараховану заробітну плату, нараховану вихідну допомогу та втрачену частину грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, відповідач ЗДП «Радіоприлад» поставив позивача та його сім`ю у вкрай скрутне матеріальне становище, що спричинило моральні страждання, це, зокрема, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя членів моєї сім`ї.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд вірно врахував конкретні обставин справи, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, зокрема тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану і справедливо визначив розмір компенсації в сумі 5000 грн.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, судом враховані правові позиції Верховного Суду у цій категорії справи, на які він спирався при вирішенні спору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 03 грудня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.