ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 727/6778/20

провадження №22-ц/822/186/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача - Мар`яна І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мар`ян Іван Степанович, на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Семенка О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24 лютого 2020 року дерево, яке росло на території Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» впало на припаркований автомобіль, марки Ford Siera, яким він володів на підставі довіреності від 24 лютого 2020 року. Вартість матеріального збитку, внаслідок падіння вказаного дерева, становить 46 245 грн., який підлягає стягненню з відповідача, як балансоутримувача земельної ділянки на якій росло дерево, що спричинило пошкодження автомобіля.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана особою, яка не має повноважень на ведення даної справи.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дану ухвалу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мар`ян І.С., подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до Шевченківського районного суду м.Чернівці.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 має право звертатися до суду з даною позовною заявою, оскільки є правомірним володільцем транспортного засобу, якому падінням дерева завдано матеріальних збитків.

Вказує на те, що він подав позовну заяву в своїх інтересах та мотивуючи її порушенням саме його прав, а не ОСОБА_2 , тому постановлена судом першої інстанції ухвала про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованою та порушує його процесуальні права, як позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецький обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2020 року без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права звертатися до суду з позовом про відшкодування шкоди і представляти інтереси власника транспортного засобу ОСОБА_2 у суді в цивільних справах, зокрема із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, а також звертатися із заявами та клопотаннями в межах цивільних справ чи користуватися іншими правами, наданими позивачу в суді.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 24 лютого 2020 року дерево, яке росло на території Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецький обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» впало на припаркований автомобіль, марки Ford Siera, яким він володів на підставі довіреності від 24 лютого 2020 року, тому має право на отримання відшкодування завданої вказаному майну шкоди.

При цьому, ОСОБА_1 у позовній заяві визначив себе у статусі позивача, а не представника ОСОБА_2 , як власника автомобіля.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Позивач лише обґрунтовує позовні вимоги порушенням відповідачем його прав, однак встановлення наявності чи відсутності порушення таких прав, характеру такого порушення, наявності чи відсутності у позивача речового права на нерухоме майно щодо якого виник спір здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Право кожного на судовий захист закріплено також у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, Суд тлумачить пункт 1 статті 6 Конвенції як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, які надаються сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи наведене, з урахуванням положень статті 129 Конституції України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2020 року не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки оскаржуване рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України не проводиться.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року, справа №145/1330/17.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мар`ян Іван Степанович, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 грудня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак