Справа № 153/1370/20
Провадження № 22-ц/801/390/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 рокуСправа № 153/1370/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., представника позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Роя В.Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-

боргованості у розмірі 47343,78 гривень,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ямпільсь-кого районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Ямпіль Вінницької області за головування судді Дзерина М. М.,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Ямпільський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 47343,78 гривень, посилаючись на наступні обставини. 01 вересня 2011 року сторони у справі уклали кредитний договір № б/н шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви, згідно якої вона мала на меті отриман-ня банківських послуг. Підписанням анкети-заяви ОСОБА_2 підтвер-дила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та правилами надання бан-ківських послуг, Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті www.pri-vatbank/ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачці був відкритий кредитний рахунок, встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному до-відкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданою до позовної заяви. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16350,00 гривень.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк брав до уваги надану під час укладання договору згоду відповідачки на прийняття будь-якого роз-міру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк має право на зміну кредитного ліміту на підставі підпунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 дійсного договору. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується Умовами та правилами надання банківських послуг, де передбачено його право у будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Власник картрахунку згідно підпункту 1.1.2.7 Умов та правил надання бан-ківських послуг зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіж-ного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. У випадку зміни та-рифів, інших невід`ємних частин договору, банк зобов`язаний інформувати по-зичальницю щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому ра-хунку на умовах, зазначених у підпункті 1.1.3.1.9 договору, а позичальниця зо-бов`язана отримати виписку про стан картрахунку та про здійснені операції по карткових рахунках. Неотримання або несвоєчасне отримання позичальницею виписок про стан рахунків не звільняє її від виконання зобов`язань за укладе-ним договором. У випадку невиконання позичальницею своїх зобов`язань за укладеним договором банк вправі вимагати їх дострокового виконання. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг або Тарифів від-повідачка вправі надати банку заяву про розірвання договору, виконавши при цьому умови підпункту 2.1.1.5.4. договору, тобто погасивши усі можливі забор-гованості за укладеним правочином.

ОСОБА_1 за укладеним договором зобов`язалася здійснювати по-гашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмі-рі не менше мінімального обов`язкового платежу, тобто боргових зобов`язань, які вона повинна сплачувати банку протягом терміну дії картки. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується у процентному співвідношенні від загаль-ної заборгованості позичальниці. Відповідачка доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами при настанні терміну платежу, а при виникненні боргових зобов`язань списувати з будь-якого відкритого в бан-ку рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою часткового або пов-ного погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу.

У разі непогашення відповідачкою боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, у якому були здійснені трати, за користу-вання кредитом ОСОБА_1 повинна сплачувати банку у зазначеному у тарифах розмірі проценти, що діють на дату нарахування та викладені на зазна-ченому вище сайті банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. У разі ви-никнення прострочених зобов`язань відповідачка повинна сплачувати банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у тарифах, що діють на дату на-рахування.

Відповідачка своєчасно не надавала позивачеві кошти для погашення забор-гованості за кредитом та відсотками, іншими витратами відповідно до умов до-говору, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, не вико-навши, таким чином, свої зобов`язання за дійсним правочином. Станом на 14 липня 2020 року з урахуванням внесених ОСОБА_1 коштів на пога-шення заборгованості у неї утворилася заборгованість у розмірі 47343,78 гри-вень, з яких: 28251, 49 гривня - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2192,20 гривні - заборгованість за нарахованими на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України відсотками, 16900,09 гривень пеня.

Укладений сторонами кредитний договір відповідно до підпункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін правочину не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лон-гується на той же строк.

Відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`я-зань за укладеним договором, заборгованість у повному обсязі не погашає, що спонукало банк звернутися в суд з даним позовом. Банк просив суд стягнути на його користь з відповідачки заборгованість станом на 14 липня 2020 року за кредитним договором від 01 вересня 2011 року № б/н у розмірі 47343,78 гри-вень та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 гривень (а. с. 1-5).

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково, стягнуто із ОСОБА_3 на користь банку 28251,49 гривню заборгованості по кредитному договору без номера від 01 вересня 2011 року, 1252,80 гривні понесених судо-вих витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог від-мовлено ( а. с. 115-126 ).

Не погоджуючись з ухваленим 28 грудня 2020 року рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному поряд-ку, просить скасувати дане судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку. Скаржниця посилається на невідповід-ність рішення суду нормам матеріального і процесуального права, на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, взяття судом до уваги і покладення в основу судового рішення недопустимих доказів, які не по-винні були братися судом до уваги. На думку ОСОБА_1 суд не об-єктивно оцінив зібрані у справі надані позивачем письмові докази (а. с. 128-131).

До апеляційної скарги особа, яка подала її, додала окремо викладене пись-мове клопотання про відстрочення їй сплати судового збору, хоча в прохальній його частині просила звільнити її від сплати судового збору за подання апеля-ційної скарги на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року. Ухвалою апеляційного суду від 12 січня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі клопотання ОСОБА_1 задоволене частково, їй відстрочено сплату судового збору за подання апеля-ційної скарги на рішення суду першої інстанції на термін не більше, ніж до ухвалення рішення у справі апеляційним судом.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» не скористався забезпеченим законом та ухвалою апеляційного суду від 12 січня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі правом подати у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу відповідачки.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася з невідомих причин, будь-яких заяв від неї суду не надходило. Отримавши 15 січня 2021 року копію судової ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, 02 лютого 2021 року - судову повістку про виклик у дане судове засідання, про що свід-чать додані до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, відповідачка не скористалася своїм правом надати пояс-нення в судовому засіданні. Враховуючи вказані фактичні обставини, у відпові-дності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухва-лила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у відсутності відповідачки ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача адвоката Роя В. Л., дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, обґрунтованим, об`єктивним та справедливим.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов догово-ру з урахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 шляхом підписання остан-ньою 01 вересня 2011 року анкети-заяви № б/н був укладений кредитний дого-вір про приєднання її до Умов та правил надання банківських послуг у При-ватбанку. Згідно з умовами цього договору позичальниці був відкритий кредит-ний рахунок, видана платіжна картка та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Суд зауважив, що у підписаній ОСОБА_1 анкеті-зая-ві № б/н зазначено про ознайомлення її з наданими у письмовому вигляді Умо-вами та правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку, про її згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. На відкритий кредитний ра-хунок відповідачці був встановлений початковий кредитний ліміт у розмірі 8000,00 гривень, який у подальшому був збільшений до 16350,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Суд першої інстанції, дослідивши докази в їх сукупності, беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, дійшов висновку, що між сторо-нами у справі виникли та мають місце спірні договірні цивільні правовідноси-ни, за якими банк зобов`язався надати та видав кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отри-мані у кредитну позику кошти.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, керуючись нормами статей 207, 509, 530, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 526, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, наголосив, що оскільки умови дого-ворів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими споживачам, доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці, а не інші умови. Посила-ючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів», пункт 19 Резо-люції «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квіт-ня 1985 року № 39/248 на 106-ому пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 позивач дотримав вимог з повідомлення її як споживача про умови кредитуван-ня, узгодив з нею саме ті умови, які сам вважав узгодженими.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 2192,20 гривень заборгова-ності за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 16900,00 гривень пені, то суд зазначив, що у заяві відповідачки від 01 вересня 2011 року № б/н процентна ставка за користування кредитними коштами не вказана, також у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності позичальниці у виг-ляді неустойки ( пені, штрафів ) за порушення зобов`язання у вигляді своє-часного повернення грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими до справи витягами з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг знайомилася відповідачка при під-писанні анкети-заяви, що саме у цій редакції вона їх розуміла і погодилася з ними. При цьому суд критично оцінив як доказ роздруківку із сайту позивача, надану банком, вказавши, що вона повністю залежить від волевиявлення лише однієї сторони наявних правовідносин.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викла-дені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд вказав, що через недоведеність конкретних запропонованих ОСОБА_1 . Умов та правил надання банківських послуг, їх мінливий характер, відсутність у підпи-саній нею анкеті-заяві домовленості про сплату відсотків за користування кре-дитними коштами та пені за несвоєчасне погашення кредиту, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, ураховуючи, що фактично отримані і використані відповідачкою кошти банку нею не повернуті, то з мо-менту пред`явлення вимоги кредитодавця, який вправі вимагати виконання зобов`язання стороною конкретної домовленості, порушене право банку підля-гає безумовному судовому захисту. Тобто із ОСОБА_1 на користь по-зивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту у роз-мірі 28251,49 гривні. При цьому суд послався на частину другу статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк ( термін ) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час ( розуміти: з повернення фак-тично отриманої суми кредитних коштів ).

Вирішуючи клопотання представника відповідачки адвоката Вітвіцького О.Ю. про застосування до вимог позивача строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його безпідставність з огляду на здійс-нення боржницею часткового погашення заборгованості перед позивачем 25 червня 2020 року та строк дії перевипущеної кредитної картки, який визначе-ний до останнього дня квітня 2022 року. Суд вказав, що банк звернувся з позо-вом до ОСОБА_1 у межах строку позовної давності.

Оскаржуючи судове рішення від 28 грудня 2020 року, ОСОБА_1 підкреслила, що заперечувала повністю проти задоволення позову банку, про-сила суд у позові відмовити. Докази позивача у справі не містять відомостей про оформлення кредитного договору на суму тіла кредиту у розмірі 28251,49 гривні, що стягнуті на часткове задоволення позову. Скаржниця вважає, що у неї, не дивлячись на підписання 01 вересня 2011 року анкети-заяви, не виникло жодних зобов`язань перед позивачем, представлені банком копії документів за оформленням не відповідають правилам, встановленим Національним стандар-том України. Оскільки банком не доведено укладення з нею кредитного догово-ру, то й розрахунок заборгованості, який не є первинним документом, неналеж-ний доказ. Далі скаржниця критикує як доказ Умови та правила надання бан-ківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт, посилається на пра-вовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржува-ному рішенні, навпаки, вони з ними в основному співпадають. Проте не можна погодитися з тією позицією відповідачки, що вона узагалі не повинна повертати позивачу жодних коштів. Таке твердження мало б право на існування й прий-няття до уваги, якби не було голослівним. Адже скаржниця жодним чином не доводить дотримання нею взятих зобов`язань із внесення коштів на погашення кредиту. Критикуючи докази позивача, ОСОБА_1 не надала суду на-лежних, допустимих, достовірних та достатніх, будь-яких наявних у неї доказів щодо своєчасного та у повному обсязі погашення нею заборгованості.

На заперечення категоричних доводів апеляційної скарги відповідачки слід звернути увагу на отримання нею перевиданих сім разів кредитних карт, остан-ня з яких є дійсною до квітня 2022 року, активне використання цих карт як засобу платежів протягом тривалого часу, починаючи з 05 вересня 2011 року.

Згідно норм статей 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на під-ставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом ви-падках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею чи невчиненням процесуальних дій.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, є пра-вильними та об`єктивними, безпомилковими.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим за-коном, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього криміналь-ного обвинувачення. У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у спра-ві «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що пра-во на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових та речо-вих доказів, висновків експертів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узго-джених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 такими, що не заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування правиль-ного судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи скарги об`єктивно є такими, що не відповідають фактичним обс-тавинам справи, свідчать про незгоду з висновком суду першої інстанції, викла-деним в оскаржуваному рішенні суду, фактично є переоцінкою доказів у справі на захист свого особистого інтересу.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задово-лення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредит-ної заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота