Справа № 447/2651/20 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/811/1721/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А.,Савуляка Р.В.

при секретарі: Скакун І.А.

за участю: представника Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» - Кунціва П.Р., Монастирської А.Б., її представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання звільнення незаконним та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначала, що з 2002 працювала головним бухгалтером МКП «Миколаївводоканал». У період 20.07.2020 - 24.07.2020 тимчасова комісія Миколаївської міської ради провела аналіз фінансового стану підприємства, за результатами якого було складено «Довідку про результати надання практичної допомоги МКП «Миколаївводоканал» в детальному економічному аналізі та розробці оперативних заходів реагування стабілізації фінансового становища». В складеній довідці було вказано на допущені недоліки в роботі підприємства та рекомендовано директору вжити ряд організаційних заходів на їх виправлення. Примірник вказаної довідки був вручений директору під розписку 24.07.2020.

26.08.2020 нею надано письмові пояснення щодо складеної довідки, в яких висловлено свою незгоду щодо виявлених порушень (в частині, що стосувалася роботи головного бухгалтера) та в цей день її було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на підставі наказу від 26.08.2020 №71 «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства».

Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки відповідач звільнив її з роботи з пропуском встановленого Законом місячного строку, в наказі не вказано дати вчинення проступку (вірніше проступків), та не вказано, яке саме одноразове грубе порушення вона вчинила. Так, згідно оскаржуваного наказу вона була звільнена за цілу низку порушень, починаючи від реєстрації господарських договорів та закінчуючи повіркою лічильників.

Позивачка також не згідна із змістом оскаржуваного нею наказу, з огляду на його поверхневий та формальний характер. Зокрема, в наказі не вказані конкретні факти порушення позивачкою своїх прямих посадових обов`язків. Натомість продубльовані загальні формулювання із довідки тимчасової комісії. При цьому, більшість зазначених в наказі порушень взагалі не відносяться і не могли відноситися до повноважень головного бухгалтера, а тому просила визнати її звільнення із займаної посади незаконним та скасувати наказ директора міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» від 26.08.2020 №71, а також поновити її у міському комунальному підприємстві «Миколаївводоканал» на посаді головного бухгалтера з 27.08.2020 та стягнути з міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.08.2020, який станом на 12.04.2021 становить 165 909 гривень 48 коп.

Також просила стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» задоволено частково.

Визнано звільнення ОСОБА_2 із займаної посади незаконним.

Скасовано наказ міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства» від 26.08.2020 №71.

Поновлено ОСОБА_2 у міському комунальному підприємстві «Миколаївводоканал» на посаді головного бухгалтера.

Стягнуто з міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 165 909 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`ять ) гривень 48 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

У стягненні моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржило МКП «Миколаївводоканал» .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачка грубо порушувала трудові обов`язки передбачені посадовою інструкцією, а саме п.3.9 здійснення контролю за ефективним використанням трудових та фінансових ресурсів, що в свою чергу відобразилося на погіршенні фінансового стану підприємства. Відповідно до наказу № 57 від 03.07.2020, позивачка як головний бухгалтер повинна була провести роботу щодо попередження фінансових втрат та будь які інші запобіжні заходи, однак нею цього зроблено не було. Згідно п.10 Протоколу № 4 оперативної наради МКП «Миколаївводоканал» від 05.08.2020 ОСОБА_2 було зобов`язано в термін до 09.08.2020 представити для узагальнення директору підприємства пропозиції по усуненню недоліків та стабілізації фінансового стану підприємства. Однак дане розпорядження позивачкою в терміни вказані в протоколі не було виконано. Вказує, що в наказі №71 від 26.08.2020 року чітко зазначені факти, які вказують на неналежне виконання позивачкою свої трудових обов`язків передбачених посадовою інструкцією.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

18.06.2021 представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає, що наказ про звільнення позивача не містить чітко сформульованого одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Крім того, до посадових обов`язків головного бухгалтера МКП «Миколаївводоканал» не входить контроль за дотриманням працівниками графіку відпусток, надання вказівок працівникам відділу збуту. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» - Кунців П.Р. просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 проти задоволення скарги заперечили з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Обов`язок доведення правомірності звільнення працівника при оспорюванні такої покладається на роботодавця (постанова Верховного Суду у справі № 273/212/16-ц від 23 січня 2018 року).

Судом установлено, що з 2002 по 2020 ОСОБА_2 працювала головним бухгалтером МКП «Миколаївводоканал», що підтверджується копією трудової книжки.

МКП «Миколаївводоканал» здійснює свою діяльність на підставі статуту, затвердженого рішенням 67-ї сесії 7-го скликання Миколаївської міської ради Львівської області від 17.06.2020 №1831.

ОСОБА_2 здійснює свою діяльність відповідно до посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої директором МКП «Миколаївводоканал» від 01.08.2003

Відповідно до наказу № 71 від 26.08.2020 «Про першочергові заходи щодо стабілізації фінансового становища підприємства» головний бухгалтер ОСОБА_2 була звільнена за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором відповідно до п.1. ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно наказу № 71 від 26.08.2020 тимчасовою комісією Миколаївської міської ради з 20.07.2020 по 24.07.2020 проведено аналіз фінансового становища МКП «Миколаївводоканал» та виявлено грубі порушення з боку окремих посадових осіб підприємства вимог чинного законодавства та посадових інструкцій, що призвели до збиткової роботи МКП. Станом на 01.08.2020 збитки від фінансово-господарської діяльності становлять 517,6 тис. грн. Однією з причин збиткової роботи підприємства є неналежне виконання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» та посадової інструкції головним бухгалтером ОСОБА_2 .

Головний бухгалтер ОСОБА_2 всупереч вимогам п. 3.3; 3.4 посадової інструкції не забезпечує роботу з підготовки первинних облікових документів, що застосовуються для оформлення господарських операцій, не регламентовано порядок та не налагоджено контроль за дотриманням порядку оформлення первинних документів фінансового характеру.

В підприємстві не запроваджено єдиний реєстр господарських договорів, не конкретизована відповідальність за їх виконання, відсутній контроль за випискою фінансових документів (квитанцій на оплату за разові послуги, квитанції на оплату послуг з розпломбування та опломбування приладів обліку виписуються одноосібно контролерами без участі бухгалтерії.

Головним бухгалтером ОСОБА_2 не виконуються вимоги п. 3.9; 3.12 посадової інструкції щодо забезпечення контролю за раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових та фінансових ресурсів, попередженням порушень фінансового та господарського законодавства.

В МКП не реалізовані заходи по виконанню вимог Законів України «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та інших актів по даному питанню.

В МКГІ станом на 01.08.2020 не налагоджено належний облік використання води, 1700 лічильників, які встановлені у 4900 абонентів, не пройшли метрологічної повірки. 16 загальнобудинкових лічильників , встановлених на підприємстві не використовуються, що не покращило фінансовий стан підприємства і не зменшило його збитковість. Відсутність контролю з боку бухгалтерії за використанням питної води призвели до значних втрат матеріальних та фінансових ресурсів підприємства. При звільненні з роботи бухгалтера ОСОБА_3 (наказ № 56-к від 28.07.2020) даному працівнику виплачена компенсація за 121 день невикористаної відпустки, що суттєво вплинуло на фінансовий стан МКП.

Підставою для звільнення головного бухгалтера ОСОБА_2 стала Довідка про результати надання практичної допомоги МКП «Миколаївводоканал» в детальному економічному аналізі та розробці оперативних заходів реагування стабілізації фінансового становища, яка була складена тимчасовою комісією Миколаївської міської ради на виконання розпорядження виконавчого комітету від 01.07.2020 №35/01-09.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, яка визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

У постанові ВССУ від 01.02.2017 (справа №815/6491/15), суд касаційної інстанції зауважив, що під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність).

Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити перелік або систему порушень, за які був звільнений керівник, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов`язків.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2018 року по справі №661/1171/16-ц, провадження 61-1200св18).

Таким чином, за своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання представника відповідача щодо правомірності застосування п.1.ч. 1. ст. 41 КЗпП України, оскільки в наказі не наведено одноразового грубого порушення трудових обов`язків позивачки, з посиланням на порушення конкретних пунктів посадової інструкції головного бухгалтера, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги на те, що при звільненні з роботи бухгалтера ОСОБА_3 їй було виплачено компенсацію за 121 день невикористаної відпустки, що суттєво вплинуло на фінансовий стан МКП, то такі не заслуговують на увагу, оскільки виплата звільненому працівникові компенсації за невикористані відпустки є обов`язком роботодавця.

Статтею 3 Закону України «Про відпустки» передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Враховуючи вищезазначене, власник або уповноважений ним орган, не вправі заміняти компенсаційні виплати невикористаної відпустки, наданням невикористаної відпустки з наступним звільненням. Крім цього, згідно посадової інструкції головного бухгалтера, контроль за графіком відпусток не входить до компетенції головного бухгалтера.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази того, що виплата компенсації за невикористану відпустку бухгалтерці ОСОБА_3 призвела до тяжких фінансових наслідків для підприємства.

Решта доводів апеляційної висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення суду, діяв в межах вимог процесуального закону, об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:09.12.2021.

Головуючий

Судді