ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________
Провадження №2-о/756/1/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

присяжних Герасименко С.М., Базильчук Н.В.,

за участю секретаря П`яла Ю.Б.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника

Київського психоневрологічного інтернату Мальованої В.А.,

представника Оболонської районної в м. Києві

державної адміністрації Павлової Л.Л.,

представника Шевченківської районної в м. Києві

державної адміністрації Отрош В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки і піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , Київський психоневрологічний інтернат, орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про поновлення дієздатності особі,

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 ОСОБА_2 визнано недієздатним. 09.08.2012 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2012 заявника призначено опікуном недієздатного ОСОБА_2 .

Вказав, що протягом п`яти років, які заявник виконував обов`язки опікуна, ОСОБА_2 не виявляв ознак слабоумства, був розсудливим, розмірковував логічно та послідовно. На день звернення до суду із заявою недієздатний ОСОБА_2 перебуває у Київському психоневрологічному інтернаті та медичні працівники інтернату відмічають стабільність недієздатного та вказують на його спокійну поведінку.

Вважає, що психічний стан недієздатного ОСОБА_2 значно поліпшився, у нього відновилась здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи викладене, заявник просив поновити дієздатність ОСОБА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.10.2017 у вказаній справі було відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження.

Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 23.01.2018 до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучено Київський психоневрологічний інтернат та орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.02.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2019, провадження у справі було зупинено у зв`язку з призначенням у справі амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до ухвали суду від 04.10.2018 провадження у справі поновлено з метою витребування додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 18.11.2019, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, прийнято заяву ОСОБА_1 про уточнення вимог, у відповідності до якої заявник просив також скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 про визнання ОСОБА_2 недієздатним з підстав того, що вказане рішення не містить вказівки на строк його дії.

Згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2020 у справі призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

22.02.2021 провадження у справі було поновлено у зв`язку із надходженням Висновку судово-психіатричного експерта №1 від 04.01.2021.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав подану ним заяву про поновлення його цивільної дієздатності, просив суд її задовольнити. Крім того, просив суд постановити окремі ухвали щодо завідомо неправдивих та упереджених показань працівників КМПНІ та експертів, зареєструвати заяву про вчинення кримінального правопорушення, а також розглянути заяву про наявність у діях ОСОБА_3 ознак кримінального злочину. Неодноразово вказував на те, що ОСОБА_2 неправомірно, тривалий час утримують в інтернаті. Вказані дії пов`язував із особистою матеріальною зацікавленістю працівників інтернату та сестри ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив задовольнити вимоги заяви про поновлення йому дієздатності.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви заперечувала, вказуючи на наявність в ОСОБА_2 стійких психічних розладів та відсутність підстав для поновлення його в дієздатності. Вказані обставини неодноразово підтверджувалися численними висновками різних експертних установ. Зазначала про тривалість захворювання ОСОБА_2 .

Представник заінтересованої особи Київського психоневрологічного інтернату Мальована В.А. проти задоволення вимог, викладених у заяві, заперечувала. Неодноразово вказувала на те, що ОСОБА_2 не був примусово поміщений до закладу та роз`яснювала заявнику ОСОБА_1 його право як опікуна звернутись до закладу із відповідною заявою та забрати підопічного з інтернату. Разом із цим відмітила, що заявник, тривалий час не вчиняє жодних дій щоб забрати ОСОБА_2 з інтернату.

Представник заінтересованої особи Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Павлова Л.Л. проти вимог, викладених у заяві, заперечувала, посилаючись на їх безпідставність.

Представник заінтересованої особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Отрош В.О. проти задоволення вимог заяви про поновлення дієздатності особи заперечувала, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників, експертів, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи убачається, що згідно Довідки серії КИЕ-1 №032064, виданої Спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією №2 (МСЕК) від 09.11.2001 ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи безстроково (Т. 1, а.с. 190 - зворот).

Актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи №754 від 2005 року встановлено, що ОСОБА_2 страждає на параноїдну шизофренію, безперевно-прогредієнтний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, явища апатико-дисоціативного дефекту (F-20.00). За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 3, а.с. 87-89).

У відповідності до Акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи №64 від 21.02.2006 ОСОБА_2 виявляє ознаки шизофренії, параноїдної форми, безперевно-прогредієнтний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром /згідно МКБ-10: F-20.0/ та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 1, а.с. 112-119).

Згідно Акту повторної стаціонарної судово-психіатричної експертизи №108 від 21.06.2007 в ОСОБА_2 наявний хронічний стійкий психічний розлад: шизофренія, безперервний тип перебігу, параноїдна форма, параноїдний синдром (параноїдна шизофренія, безперервний перебіг - в редакціїї Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду). Внаслідок хронічного стійкого психічного розладу ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 3, а.с. 48-86).

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2012 за №2610/15389/2012 над недієздатним ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1 (Т. 1, а.с. 4, зворот).

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2014 за №761/15788/14-ц ОСОБА_3 також призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_2 (Т. 2, а.с. 94, зворот).

Відповідно до Виписки з медичної карти №2112 пацієнта стаціонару, ОСОБА_2 у період з 03.04.2014 по 04.07.2014 був госпіталізований до ТМО «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект /F-20.00/. Госпіталізований у зв`язку з агресивними тенденціями до оточуючих (Т. 2, а.с. 137, зворот).

Згідно Виписки з медичної карти №5654 пацієнта стаціонару ОСОБА_2 у період з 23.08.2015 по 15.12.2015 був госпіталізований до ТМО «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект /F-20.00/. Госпіталізований у зв`язку з агресією до сестри, погрожував їй ножем та завдав тілесних ушкоджень (Т. 1, а.с. 55, зворот).

У відповідності до Довідки №06-36, виданої 12.01.2018, з 16.12.2015 ОСОБА_2 знаходиться на повному державному забезпеченні у Київському психоневрологічному диспансері та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Страждає на психічне захворювання з 1986 року. Багаторазово проходив лікування у психіатричних лікарнях. Має ІІ групу інвалідності безстроково. За період перебування у закладі значних змін у психічному стані підопічного не спостерігалось (Т. 1, а.с. 56-57).

У судовому засіданні заявник стверджував, починаючи з 2012 року психічний стан ОСОБА_2 значно поліпшився, а тому є підстави для поновлення його цивільної дієздатності. Вказував на те, що на його думку медпрацівники Київського психоневрологічного інтернату неправомірно призначають ОСОБА_2 психотропні препарати, внаслідок вживання яких останній відчуває тривогу, стомлюваність, сонливість тощо.

У свою чергу представник Київського психоневрологічного інтернату Мальована В.А. неодноразово вказувала на те, що ОСОБА_2 не перебуває на примусовому лікуванні у закладі та вказувала на можливість опікуна звернутись до закладу із відповідною заявою та забрати підопічного з інтернату, чого заявник свідомо не робить.

Допитані у судовому засіданні експерти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проводили стаціонарну судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_2 , у судовому засіданні показали, що при проведенні експертного дослідження ними було взято до уваги усю медичну документацію надану судом та стан ОСОБА_2 .. Зазначили, експертиза проведена належним чином та ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного стійкого психічного розладу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Згідно із ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, хронічний, стійкий психічний розлад є підставою для визнання фізичної особи недієздатною, якщо внаслідок цього розладу особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Проте фізична особа може видужати чи її психічний стан може поліпшитись. У такому випадку відпаде необхідність продовження раніше встановлених обмежень і заборон щодо фізичної особи. Саме з цією метою закон закріплює існування інституту поновлення цивільної дієздатності фізичних осіб.

Так, за приписами ч. 1 ст. 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється ЦПК України (ч. 2 ст. 42 ЦК України).

Нормами ч. 4 ст. 300 ЦПК України передбачено можливість скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною.

Згідно із зазначеним, поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною.

Для з`ясування наявності чи відсутності підстав для поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_2 , за його згодою судом було призначено у справі стаціонарну судово-психіатричну експертизу.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №1 від 04.01.2021 у теперішній час ОСОБА_2 виявляє ознаки шизофренії параноїдної, змішаний тип дефекту (згідно з МКХ-10, шифр F20.5). За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_2 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 3, а.с. 225-242).

Даний експертний висновок є категоричним, чітким та зрозумілим; комісією експертів досліджено всі надані їм об`єкти та надано вичерпні відповіді на поставлені судом питання. Підстав вважати, що стаціонарна судово-психіатрична експертиза проведена з порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.05.2018 №865, немає.

Зазначений висновок експертизи складений кваліфікованими спеціалістами психіатричних досліджень Київського міського центру судово-психіатричної експертизи у складі чотирьох лікарів - судово-психіатричних експертів, які мають тривалий час експертної роботи, та були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, й підстав для сумніву у об`єктивності складеного ними висновку не встановлено.

Отже, підстави вважати, що ОСОБА_2 одужав чи його психічний стан покращився настільки, що він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у суду відсутні.

Наведені обставини виключають можливість поновлення цивільної дієздатності ОСОБА_2 .

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення дієздатності фізичній особі.

Щодо вимоги про скасування судового рішення про визнання особи недієздатною суд виходить з того, що при розгляді справи було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним.

Заявник ОСОБА_1 03.10.2019 звернувся до суду із заявою про доповнення вимог заяви, у якій вказав, що у даному рішенні суду від 09.10.2006 не вказано строк його дії, який повинен був бути визначений судом та не перевищувати двох років.

Так, у відповідності до положень ст. 241 ЦПК України у редакції закону, чинній на день ухвалення рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу опіки та піклування.

Таким чином, цивільне процесуальне законодавство станом на день ухвалення рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатним не містило норми щодо строковості дії рішення суду, яким особа визнається недієздатною.

З ухваленням 15.12.2017 нової редакції ЦПК України було доповнено нормою, у відповідності до якої строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років (ч. 6 ст. 300 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, судове рішення про визнання ОСОБА_2 ухвалено відповідно до вимог чинного на той момент законодавство, тому вимога про скасування такого рішення з підстав відсутності вказівки на строковість його дії задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про постановлення окремих ухвал, суд виходить з наступного.

Заявник звертався до суду із заявами про постановлення судом окремих ухвал, зокрема, у заяві від 05.06.2020 просив постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати правоохоронні органи провести розслідування щодо систематичних повідомлень і свідчень ОСОБА_3 про агресивну поведінку її брата ОСОБА_2 , погрози, у тому числі із використанням холодної зброї, оскільки такі повідомлення були підставою його розміщення у психіатричній лікарні і могли бути завідомо неправдивими, перевірити законність розміщення і тримання ОСОБА_2 у психіатричній лікарні.

У заяві від 24.09.2021 заявник просив постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати правоохоронні органи прийняти та невідкладно зареєструвати заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо подання ОСОБА_6 неправдивих показань експертам, внести відповідні відомості до ЄДРДР; визначити необхідність правоохоронному органу розпочати за поданою заявою досудове розслідування за ознаками складу злочину, відповідальність за яке передбачена ст. 384 КК України; прийняти постанову про надання заявнику статусу викривача відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», вжити заходів до охорони ОСОБА_2 як дуже цінного свідка; в процесі слідства розслідувати та викрити злочинну змову медичного працівника ОСОБА_6 із ОСОБА_3 та можливі неправомірні (корупційні) перемовини і дії вказаних двох осіб із експертами КМЦ СПЕ ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , до, після і під час проведення ОСОБА_2 стаціонарної експертизи; для встановлення імовірного злочинного, корупційного зв`язку надати доручення правоохоронному органу провести досудове розслідування використовуючи також негласні слідчі дії, та інші законні слідчі дії, як обшук, виїмка, зняття копій електронних баз даних та записів з комп`ютерів, дослідження телефонних переговорів в період з 23.09.2020 по 23.02.2021; витребувати від Оболонського УП ГУНП м. Києва матеріали перевірки за зверненням заявника;опитати заявника як свідка та викривача.

У заяві від 15.11.2021 заявник просив постановити окрему ухвалу щодо завідомо неправдивих та упереджених показань, наданих працівниками КМПНВ ОСОБА_9 та ОСОБА_6 експертам КМЦ СПЕ, що мали серйозні негативні наслідки відносно здоров`я, честі, гідності та особистих немайнових прав ОСОБА_2 ; доручити проведення досудового розслідування вказаних фактів правоохоронним органам, внести вказане правопорушення до ЄДРДР.

У заяві від 26.11.2021 заявник просив суд розглянути заяву та зробити висновок щодо наявності в діях ОСОБА_3 в період 20-30.08.2015 ознак кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 383 КК України; визнати дії ОСОБА_3 щодо «Введення в оману суд або іншого уповноваженого органу» відповідно до положень ст. 384 КК України; щодо вірогідних неправомірних дій ОСОБА_3 за ст. 151, 383 КК України, постановити окрему ухвалу, яку спрямувати до органів прокуратури або безпосередньо до органу досудового розслідування, призначити термін для здійснення відповідних дій, на час досудового слідства та підготування обвинувального висновку відкласти провадження у справі; визнати, що вказані злочинні дії ОСОБА_3 мали тяжкі наслідки для ОСОБА_2 .

Частинами 1, 5 ст. 262 ЦПК України визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

В судовому засіданні представники органів опіки та піклування, Київського психоневрологічного інтернату та ОСОБА_3 зазначали про безпідставність поданих заяв, які не підтверджуються наданими суду доказами.

Інші учасники підтримали оголошені заявником заяви.

Судом було досліджено обставини, викладені у заявах.

Так, матеріали справи містять відповідь Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 03.12.2020 за №14174-ВР/125/51/04-2020 згідно з яким, співробітниками управління поліції було допитано ОСОБА_10 , який працює на посаді заступника директора КПНІ та ОСОБА_6 , надано відповіді до Департаменту соціальної політики виконавчого органу КМДА Грабовським В.А. щодо перебування на повному державному утриманні у КПНІ ОСОБА_2 , отримано копії документів - заяви ОСОБА_2 . Встановлено, що в ході перевірки протиправних дій з боку посадових осіб Київського психоневрологічного інтернату не виявлено (Т. 4, а.с. 113).

У відповідності до листа слідчого управління ГУНП у м. Києві від 07.12.2020 за №А-5885/125/23/5/2020 в ході перевірки встановлено, що рішення про призначення ОСОБА_2 необхідного лікування було прийнято у зв`язку із погіршенням його стану відповідно до Наказу МОЗ від 05.02.2007 №59 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Психіатрія». На проведення необхідного лікування ОСОБА_3 надала письмову згоду. В ході перевірки протиправних дій з боку посадових осіб Київського психоневрологічного інтернату не виявлено (Т. 4, а.с. 114).

Таким чином, надані суду матеріали не містять достеменних даних щодо обставин, які викладені заявником у зазначених вище заявах.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.

Разом з тим, заявником не надано суду належних та допустимих доказів порушення чинного законодавства, з підстав чого повинна бути постановлена окрема ухвала.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що надані заявником є недостатніми для постановлення окремої ухвали, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяв ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 12, 13, 259, 263, 262, 264, 265, 300, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки і піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , Київський психоневрологічний інтернат, орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про поновлення дієздатності особі - залишити без задоволення;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 08.12.2021

Суддя: О.В. Диба

Присяжні: С.М. Герасименко

Н.В. Базильчук