Провадження № 2/127/3787/21
УХВАЛА

31 серпня 2021 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Медяна Ю.В.,
розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: служба у справах дітей Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,
До позовної заяви позивачем надано клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки майновий стан ОСОБА_1 є досить скрутним, що підтверджується довідкою з Державного реєстру ФО - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків 2525/02-32-50-01-13/а від 16.07.2021, відповідно до якої дохід ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року відсутні.
Суд, дослідивши вказане клопотання, позовну заяву та додані до неї матеріали, дійшов наступного висновку.
Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на судовий розгляд, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та частини першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336ап20).
Разом із тим, Верховний Суд зауважує, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи, є врахування судом її майнового стану.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.
Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
В клопотанні адвокат Пунько І.В. посилалася на скрутний майновий стан позивача. Водночас, як доказ на підтвердження майнового стану позивача було надано лише довідку про суми виплачених доходів та утриманих податків, з якої вбачається, що за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року інформація про доходи ОСОБА_1 у реєстрі відсутня. Інших доказів на підтвердження скрутного майнового стану позивача, таких як банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідку податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, інформацію про відсутність належного позивачу рухомого або нерухомого майна, цінних паперів, тощо, суду надано не було, тому відповідно до статті 8 Закону та статті 136 ЦПК України суд позбавлений можливості вирішити питання про звільнення позивача від сплати судового збору.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутні підстави для задоволення клопотання та звільнення позивача від сплати судового збору.
Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент винесення даної ухвали становить 908,00 грн.
Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Враховуючи те, що позивачем в позові визначено дві вимоги немайнового характеру, то їй потрібно сплатити судовий збір в розмірі 908,00 грн. за кожну вимогу немайнового характеру, тобто 1816 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Виходячи з наведеного вище, суд залишає позовну заяву адвоката Пунько Ірини Валеріївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: служба у справах дітей Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності, без руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених недоліків.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,
Позовну заяву адвоката Пунько Ірини Валеріївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: служба у справах дітей Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимир Борисович, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності залишити без руху, а позивачу надати строк - 5 днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків позову.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимоги суду в установлений строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: