ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/567/20Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/204/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

за участі секретаря -Боднар Р.В.

та сторін - представника ОСОБА_1 - адвоката Башуцького І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 596/567/20 за апеляційною скаргою природного заповідника "Медобори" на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Митражик Е.М., повний текст рішення складено 9 жовтня 2020 року, у справі за позовом Башуцького Ярослава Михайловича, в інтересах якого діє адвокатське об`єднання "Сила права" до природного заповідника "Медобори" про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2020 року Башуцький Я.М., в інтересах якого діє адвокатське об`єднання "Сила права", звернувся в суд із позовом до природного заповідника «Медобори» про визнання незаконним та скасування наказу № 22-К від 16.03.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 16.03.2020 року згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України; поновити його на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 16.03.2020 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.03.2020 року по день поновлення його на роботі та моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 березня 2020 року йому вручено копію наказу № 22-К від 16.03.2020 про його звільнення за підписом заступника директора Галини Оліяр, підставою звільнення зазначено протокол № 2 засідання первинної профспілкової організації профспілкового комітету про розгляд питання щодо порушень службових обов`язків майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_1 від 04.02.2020; листок непрацездатності серія АДШ № 205984 від 05.02.2020; листок непрацездатності серія АДШ № 328687 від 28.02.2020; листок-непрацездатності серія НОМЕР_1 від 11.03.2020. Вважає звільнення незаконним, оскільки в наказі про звільнення не зазначено причин даного звільнення (обставин, конкретних фактів, дати, суті та ознак конкретного дисциплінарного проступку).

За весь час перебування у трудових відносинах із відповідачем (30 років) жодного разу не появлявся (не перебував) на роботі в нетверезому стані, чи то стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Вважає, що звільнення проведено відповідачем з порушенням норм трудового законодавства, а саме ст. 43, 147-1 ч.1, 149 ч.1 КЗпП України.

У травні 2020 року ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. за незаконне звільнення.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатське об`єднання "Сила права" до природного заповідника "Медобори" про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ природного заповідника «Медобори» № 22-К від 16.03.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 , майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 16 березня 2020 року на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 16 березня 2020 року.

Стягнуто з природного заповідника «Медобори» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 49110 (сорок дев`ять тисяч сто десять) гривень 39 копійок.

Стягнуто з природного заповідника «Медобори» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнуто з природного заповідника «Медобори» на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з природного заповідника «Медобори» в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання у межах суми платежу, не більше ніж за один місяць.

В апеляційній скарзі ПЗ "Медобори" просить скасувати рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПЗ "Медобори" зазначило, що підставою для визнання незаконним наказу ПЗ "Медобори" № 22-К від 16.03.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " суд першої інстанції посилається на те, що протокол № 2 засідання первинної профспілкової організації профспілкового комітету про розгляд питання, щодо порушень службових обов`язків майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_1 датований 4.02.2020 року, а звільнення позивача мало місце 16.03.2020 року, тобто, з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації минули встановлені ч. 8 ст. 43 КЗпП України строки.

Відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП України, у випадку, коли розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Водночас судом першої інстанції було проігноровано вказану норму закону, що в свою чергу привело до винесення незаконного та необґрунтованого рішення.

Також відсутні підстави і для задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, оскільки під час звільнення були відсутні обставини, які свідчать про порушення прав позивача з боку ПЗ "Медобори", тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розумним розміром витрат на послуги адвоката у даному випадку є сума 12000 грн., адже зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.

Представник ОСОБА_1 адвокат Башуцький І.Я. подав відзив на апеляційну скаргу ПЗ "Медобори" у якому зазначив, що відповідачем не подано до суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження факту перебування позивача на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

В наказі про звільнення не зазначено причин даного звільнення (обставин, конкретних фактів, стану сп`яніння, дати суті та ознак конкретного дисциплінарного проступку), в зв`язку із чим, наказ про звільнення є незаконним, безпідставним та необґрунтованим.

Як вбачається із наказу про звільнення, підставою звільнення є протокол № 2 засідання первинної профспілкової організації профспілкового комітету про розгляд питання, щодо порушень службових обов`язків майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_1 від 04.02.2020 року при цьому, незрозуміло, чи була надана первиною профспілковою організацією згода на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця із працівником ( ОСОБА_1 ), чи відмова у дачі згоди (відповідачем не подано до суду першої інстанції протоколу № 2).

Враховуючи вищезазначене, розірвання трудового договору було проведено без згоди первинної профспілкової організації, членом якої є ОСОБА_1 , що є грубим порушення ст. 43 КЗпП України.

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників природного заповідника «МЕДОБОРИ», обговорених і затверджених на зборах трудового колективу заповідника протокол № 1 від 24.02.1997р., прийняття на роботу оформляється наказом директора заповідника і оголошується працівнику під розписку. Дисциплінарні стягнення накладаються директором заповідника.

Проте, всупереч вищевказаному, дисциплінарне стягнення - звільнення щодо ОСОБА_1 застосовано заступником директора ПЗ «МЕДОБОРИ» Галиною Оліяр, при тому, що станом на 16.03.2020 року тимчасово виконуючим обов`язки керівника був ОСОБА_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 звільнено з роботи особою, в коло повноважень якої не віднесені права щодо прийняття та звільнення з роботи працівників ПЗ «МЕДОБОРИ».

Також, застосовуючи до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, заступник директора ПЗ "Медобори", не зажадала від останнього письмових пояснень, чим порушила норми ст. 149 КЗпП України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Башуцький І.Я. апеляційну скаргу ПЗ "Медобори" не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У судове засіданні представник ПЗ "Медобори" адвокат Панчук С.М. не з`явився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він зайнятий у іншому судовому процесі в Західному апеляційному господарському суду, призначеному на 12 год 19.02.2021 року.

Природний заповідник "Медобори" був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 095.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника ПЗ "Медобори" адвоката Панчука С.М., вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання, оскільки останнім не представлено жодних доказів на зайнятість його в інших судових процесах, які б вказувала на поважність причин неявки у судове засідання.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представника ПЗ "Медобори" адвоката Панчука С.М., який належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводи апеляційної скарги, заслухавши заперечення представника позивача, доповідача, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що мала місце поява ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані, чи у стані наркотичного або у стані токсичного сп`яніння. Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо дати вчиненого дисциплінарного проступку позивачем, за яке його звільнено. Відповідачем не дотримано процедури звільнення позивача, визначеного трудовим законодавством.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з положеннями статті 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, правовий захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. директора природного заповідника «МЕДОБОРИ» О. Ходинь №10-К від 04.02.2020 року, ОСОБА_1 , майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «МЕДОБОРИ» звільнено з 10.02.2020 року на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України (а.с.8).

Згідно копії наказу т.в.о. директора природного заповідника «МЕДОБОРИ» О. Ходинь № 12-К від 17.02.2020 року, у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майстрів лісу Городницького лісництва скасовано наказ «Про звільнення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 » від 04.02.2020 року № 10-К, як такий, що не набрав чинності, у зв`язку з хворобою з 05.02.2020 року по 14.02.2020 року. Підстава листок непрацездатності ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 (а.с.9).

Наказом заступника директора природного заповідника «МЕДОБОРИ» Галини Оліяр №22-К від 16.03.2020 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на день звільнення на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 , майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «МЕДОБОРИ» звільнено з 16.03.2020 року згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення були протокол № 2 засідання первинної профспілкової організації профспілкового комітету про розгляд питання, щодо порушень службових обов`язків майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_1 від 04.02.2020; листки непрацездатності ОСОБА_1 : серія АДШ № 205984 від 05.02.2020; серія АДШ № 328687 від 28.02.2020; . серія АДШ №018909 від 11.03.2020 (а.с.12).

Окрім того, з 13 листопада 2015 року ОСОБА_1 являється депутатом Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, що підтверджується витягом з рішення №1 першої сесії сьомого скликання Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області від 13.11.2015 року «Про результати голосування та підсумки виборів Личковецького сільського голови та депутатів Личковецької сільської ради (а.с.14).

Попередження чи письмового повідомлення про звільнення депутата Личковецької сільської ради ОСОБА_1 з роботи з ініціативи власника або уповноваженого органу від природного заповідника «МЕДОБОРИ не надходило (відповідь Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області від 23.03.2020 № 250, а.с.13)

Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.25 своєї постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Згідно роз`яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40, п.п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Статтею 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівників від роботи у зв`язку з тимчасовою працездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті цього Кодексу встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, й правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, причому характер цього порушення визначає вид дисциплінарного стягнення. Адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного дисциплінарного проступку, які мають бути належним чином зафіксовані, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При цьому, право обрання виду дисциплінарного стягнення є прерогативою адміністрації роботодавця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах, у яких оспорюється законність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 8 ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Із протоколу № 2 від 04.02.2020 року засідання первинної профспілкової організації профспілкового комітету вирішувалось питання щодо порушень службових обов`язків майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_1 .

Головою профспілкового комітету природного заповідника «МЕДОБОРИ» позивача було запрошено на збори 13.03.2020 року (а.с.11) на яких відповідно до Протоколу № 7 засідання первинної профспілкової організації профспілкового комітету працівників лісового господарства України природного заповідника "Медобори" повторно розглядалось питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника "Медобори" ОСОБА_1 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України та вирішено відповідно до наданих листів непрацездатності та за результатами відкритого голосування скасувати акти та рапорти, оскільки ОСОБА_1 продовжує хворіти (а.с.39).

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників природного заповідника «МЕДОБОРИ», обговорених і затверджених на зборах трудового колективу заповідника протокол №1 від 24.02.1997р., прийняття на роботу оформляється наказом директора заповідника і оголошується працівнику під розписку. Дисциплінарні стягнення накладаються директором заповідника.

Однак як вбачається із матеріалів справи, дисциплінарне стягнення (звільнення) щодо ОСОБА_1 застосовано заступником директора ПЗ «МЕДОБОРИ» Галиною Оліяр , яка на той час не була наділена певними повноваженнями щодо прийняття такого рішення, так як станом на 16.03.2020, тимчасово виконуючим обов`язки керівника був Ходинь Орест Борисович (відомості із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Матеріали справи не містять даних щодо відібрання пояснення від ОСОБА_1 з приводу вчиненого проступку.

Голослівними є посилання апелянта на те, що позивач звільнений за порушення трудової дисципліни - появи на робочому місці 26 січня 2020 року (неділя) у нетверезому стані, оскільки згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПЗ "Медобори" початок роботи о 8 год і кінець о 17 год. Вихідні дні субота і неділя. Доказів про те, що ОСОБА_1 мав виконувати трудові обов`язки матеріали справи не містять. Крім того, ухвалою Гусятинського районного суду від 24.07.2020 року закрито провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 130 ч.1 КПАП України у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції проаналізувавши матеріали справи, вірно прийшов до переконання щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, оскільки відповідачем не дотримано норми ст. 43 ч.8, 147-1, 149 КЗПП України, а саме: наказ про звільнення виданий особою без відповідних повноважень, в наказі не зазначені причини звільнення, не отримано пояснення від ОСОБА_1 , відсутня згода профспілкового комітету.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 37 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Як вбачається із довідки про доходи ОСОБА_1 (а.с.40) за два останні місяці роботи, що передували звільненню, він отримав заробітну плату: січень 2020 року 7772, 40 грн.; лютий 2020 року - 472, 30 грн.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 358, 47 грн. (сума заробітної плати за січень 2020 року та лютий 2020 року : 23 (кількість робочих днів)=358, 47 грн.

Оскільки час вимушеного прогулу становив 137 днів (з 17 березня 2020 року по 01 жовтня 2020 року), тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 49 110, 39 грн. (137 робочих днів х 358, 47 грн.), яка підлягає стягненню із відповідача в користь позивача.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Водночас, п. 13 Постанови Пленуму встановлено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди тим, що незаконним звільненням йому завдано моральних страждань та душевних переживань, що негативно вплинуло на його ділову репутацію, поставило під сумнів його честь і гідність, як людини та як працівника; очорнило та принизило його серед близьких та знайомих; викликало недовіру та підірвало його авторитет як в очах колег, так і в очах сусідів та знайомих; вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вимагало від нього зусиль та часу для захисту та відновлення порушених діями відповідача його прав та інтересів в суді.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи характер та тривалість страждань ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним звільненням, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вірно стягнув з відповідача в користь позивача 3000,00 грн. моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта на безпідставне стягнення 12000 грн. в користь позивача за надання правничої допомоги, оскільки спростовуються нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги ( стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано такі документи:

договір про надання правничої (правової) допомоги від 17.03.2020 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Сила права» та ОСОБА_1 , яким встановлена вартість гонорару однієї години 1000 грн;

додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.03.2020 року (а.с.16-18);

ордер серії ВО № 1004061 від 23.03.2020 року (а.с.15);

виписку за рахунками за 05.05.2020 року на суму 4500,00 грн.(а.с.44);

Акт № 1 від 05.06.2020 року обсягу наданої правової допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.03.2020 року (а.с.45);

виписку за рахунками за 26.08.2020 року на суму 7500,00 грн. (а.с.74).

Положеннями статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " передбачено, що суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно стягнув 12000 грн. з відповідача на користь позивача витрати, які він поніс на правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог.

Також, до суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Башуцький І.Я. подав розрахунок понесених витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а саме виписка за рахунками від 09.02.2021 року на суму 4000 грн та акт № 2 до Договору про надання правової (правничої допомоги) від 17.03.2020 року на суму 5000 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 4 січня 2021 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому виконання рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2020 року підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Природного заповідника "Медобори" - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 1 жовтня 2020 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Стягнути з природного заповідника "Медобори" (адреса місцезнаходження, 48210, селище Гримайлів, вул. Міцкевича, 21 Гусятинського району, Тернопільської області, ) на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ч.3 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І. Сташків