КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 367/6081/21

02 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» адвоката Данилової Катерини Артурівни на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Саранюк Л.П., у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Національної поліції України, третя особа: Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про визнання недійсними правочинів, скасування записів та витребування майна із незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

13 серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» звернулось до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Національної поліції України, третя особа: Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про визнання недійсним правочинів, скасування записів та витребування майна із незаконного володіння.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07 червня 2017 року між ТОВ «Стандарт Білдінг» та ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність у будівництві багатоповерхових житлових будинків, відповідно до умов п.1.1. якого сторони за цим договором зобов`язуються об`єднати свої вклади та без створення юридичної особи спільно діяти у будівництві багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 для досягнення спільної мети- будівництва об`єкту, введення об`єкту в експлуатацію та розподілу збудованого об`єкту будівництва відповідно до акту розподілу між учасниками спільної діяльності, а також отримання учасниками права власності на нерухоме майно відповідно до умов цього договору.

Зазначає, що п.п. 1.3,1.4 та 2.4 вказаного договору було передбачено можливість приєднання до нього інших осіб в якості вторинних учасників спільної діяльності, при цьому частки вторинних учасників, які приєдналися до договору мали формуватися за рахунок частки ТОВ «Стандарт Білдінг».

Вказує на те, що 08 червня 2017 року ТОВ «Стандарт Білдінг» отримало дозвіл на будівництво вказаного будинку, а 03 вересня 2019 року будівництво було завершено та будинок було прийнято до експлуатації.

У процесі будівництва до договору про спільну діяльність висловили бажання приєднатися в якості вториннихучасниківблизько 200 осіб.Для оформлення документів про приєднання осіб до спільної діяльності та передачу їм у власність збудованих квартир в якості юриста було залучено ОСОБА_1 , яка в силу своїх повноважень мала доступ до печатки ТОВ «Стандарт Білдінг», штампа з факсиміле підпису Пєшого О.В. та іншої юридичної документації щодо спільної діяльності.

Посилається на те, що упроцесі звірки було виявлено, що під час розподілу збудованих квартир між учасниками спільної діяльності право власності на збудовану квартиру АДРЕСА_2 без належних правових підстав було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Також під час звірки встановлено, що в дні підписання спірних документів, на підставі яких був внесений запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , директор ТОВ «Стандарт Білдінг» Пєший Олексій Валерійович перебував за межами України, а додаткові угоди та усі супровідні документи були підписані за допомогою факсиміле його підпису, тобто без його волевиявлення.

Вважає, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, використовуючи факсиміле, підписала додаткову угоду № 118 до договору про спільну діяльність від 16.08.2019 року, акт приймання передачі квартири АДРЕСА_2 від 19.11.2019 року, договір про відступлення права вимоги боргу в сумі 282 100,00 грн. від 16.08.2019 року та довідку № 103 від 16.08.2019 року щодо виконання ОСОБА_1 фінансових зобов`язань за додатковою угодою № 118 від імені позивача.

Зазначає, що 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_2 Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Богомоловою Д.І. за реєстровим № 15. В подальшому, 01 вересня 2020 року за Національною поліцією України на підставі наказу № 494 від 22 червня 2020 року та акту приймання- передачі від 15 липня 2020 року було зареєстровано право власності на зазначену квартиру.

З огляду на вище викладене, просило суд визнати недійсними: додаткову угоду № 118 від 16.08.2019 року до договору про спільну діяльність по будівництву багатоквартирних будинків від 07.06.2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» та ОСОБА_1 та договір про відступлення права вимоги боргу в сумі 282 100,00 грн. від 16.08.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасувати в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень реєстраційний запис № 34290241 від 21.11.2019 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 та запис № 34637505 від 13.12.2019 року про державну реєстрацію права власності Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на квартиру АДРЕСА_2 .

Витребувати з незаконного володіння Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» квартиру АДРЕСА_2 .

26 серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» звернулось до Ірпінського міського суду Київської області з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що станом на день подання заяви спірна квартира АДРЕСА_3 , корпус З належить на праві приватної власності ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України». З огляду на те, що спірний нерухомий об`єкт було відчужено без відома та будь-якої волі позивача існують ризики, що відповідач Національна поліції України, маючи змогу розпорядитись майном, здійснить відчуження спірного майна на користь третіх осіб. На думку заявника невжиття заходів забезпечення позову унеможливить в подальшому виконання рішення суду та позивач буде позбавлений права користування майном. Зазначає, що заходи забезпечення позову відповідають предмету позову та є тимчасовим обмеженням на випадок, якщо відповідач буде діяти недобросовісно.

З огляду на вище викладене, просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь- які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 21 вересня 2021 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» адвокат Данилова Катерина Артурівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 року та постановити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав оцінку обставинам по справі та неправильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та законодавство, яке їх регулює, що в свою чергу призвело до необгрунтованого висновку про неспівмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Звертає увагу, що заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що предметом спору у даній справі є спірна квартира, яка вибула з володіння позивача всупереч чинному законодавству, внаслідок чого Національною поліцією України набуто право власності на квартиру без волі її власника.

На думку апелянта, спосіб забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами, оскільки між сторонами існує спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що мотиви наведені в заяві не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, оскільки у зв`язку з неодноразовим протиправним відчуженням спірної квартири заявник має усі підстави вважати, що до вирішення справи по суті може бути здійснено чергове відчуження спірного майна, яке отримане неправомірно, на користь третіх осіб або спірне майно може вибути з володіння Національної поліції України шляхом укладання інших спірних правочинів.

Вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спосіб вказані у заяві способи забезпечення позову не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до вимог п. 1, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, шляхом, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчинення певних реєстраційних дій.

Звертає увагу, що накладення арешту на майно, щодо якого між сторонами виник спір, не перешкоджає господарській діяльності особи, яка здійснює таку діяльність, а обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Національної поліції України, оскільки спірне майно перебуває в її власності та користуванні.

23 листопада 2021 року відповідачка ОСОБА_1 поштою на адресу Київського апеляційного суду направила відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю " Стандарт Білдінг" на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27.08.2021 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та залишити вказану ухвалу без змін.

Посилається на те, що позивач не надав суду жодного доказу щодо обгрунтованості його припущень щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду. Також позивачем не надано доказів того, що між ТОВ " Стандарт білдінг" та ДУ " Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" існує спір про право.

Вказує на те, що заявляючи вимогу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить Державній установі " Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" позивач не надав суду першої інстанції жодного доказу, що вказана квартира дійсно належить на праві власності третій особі у даній справ і що накладення арешту на майно третьої особи належним чином забезпечить позовні вимоги позивача.

Зазначає, що відповідно до Інформаційної довідки № 286264755 від 23.11.2021 року спірна квартира перебуває у власності Національної поліції України, а не у власності ДУ " Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" , про що невірно зазначає апелянт, а тому така вимога заявника є неправомірною.

Вважає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю " Стандарт Білдінг" адвокат Іорданов Кирило Ігорович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Накутна Софія Олександрівна проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» та гр. ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність у будівництві багатоповерхових житлових будинків.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору сторони зобов`язуються об`єднати свої вклади та без створення юридичної особи спільно діяти у будівництві багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 , для досягнення мети - будівництва об`єкту, введення об`єкту в експлуатацію та розподілу збудованого об`єкту будівництва відповідно до акту розподілу між учасниками спільної діяльності, а також отримання учасниками права власності на нерухоме майно відповідно до умов даного договору та подальшої експлуатації.

Цей договір, є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України та відкритий для приєднання у майбутньому до спільної діяльності третіх осіб в межах частки, закріпленої цим договором за ТОВ «Стандарт Білдінг». Особа, яка виявила бажання, приєднується до спільної діяльності за цим договором та підписує з ТОВ «Стандарт Білдінг» відповідний договір за типовою формою, тим самим погоджується з умовами цього договору. (п. 1.3.)

Учасниками спільної діяльності, що є предметом цього договору, є сторони, що підписали цей договір, а також треті особи, які до нього приєднались у порядку, визначеному цим договором та з якими ТОВ «Стандарт Білдінг» у майбутньому будуть укладені відповідні договори на умовах визначених цим договором. (п. 1.4.)

Сторони встановили, що ведення спільних справ за цим договором від їх імені, включаючи залучення до спільної діяльності інших осіб, шляхом підписання додаткових угод до цього договору про спільну діяльність, здійснюється ТОВ «Стандарт Білдінг».

16 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» та гр. ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 118 до договору про спільну діяльність у будівництві багатоповерхових житлових будинків від 07.06.2017 року про приєднання вторинного учасника.

Відповідно до п. 2.2.118.3. після завершення будівництва та отримання сертифікату про готовність об`єкта до експлуатації, ТОВ «Стандарт Білдінг» зобов`язується передати ОСОБА_1 квартиру у власність.

16 серпня 2019 року між ОСОБА_2 (первісний кредитор), ОСОБА_1 (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових коштів у спільній діяльності.

Відповідно до довідки № 103 від 16 серпня 2019 року за підписом Пєшого О.В. гр. ОСОБА_1 виконала всі фінансові зобов`язання в повному обсязі, згідно додаткової угоди № 118 від 16 серпня 2019 року до договору про спільну діяльність у будівництві багатоповерхових житлових будинків від 07.06.2017 року, що укладена з ТОВ «Стандарт Білдінг» на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 45,5 кв.м.

19 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» та гр. ОСОБА_1 було підписано акт приймання- передачі квартири.

Відповідно до п. 1 на виконання умов договору ТОВ «Стандарт Білдінг» передає, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру АДРЕСА_5 .

13 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» було укладено договір купівлі- продажу квартири.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_2 , є Національна поліція України.

Відмовляючи у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що заявником не надано доказів та не наведено обставини за яких невжиття заходів забезпечення позову у 2021 році може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Національної поліції України, третя особа: Державна установа "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" про визнання недійсним правочинів, скасування записів та витребування майна із незаконного володіння. Отже, предметом спору у даній справі є квартира АДРЕСА_2 , власником якої на даний час є відповідач Національна поліція України.

Право власності відповідача Національної поліції України на вказану квартиру та правочин, на підставі якого відповідач набув вказане право власності, оспорюються позивачем у даній справі, а тому колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку є підстави вважати, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у даній справі. Вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому доводи апеляційної скарги про наявність визначених процесуальним законом підстав для забезпечення вказаного позову способом накладення арешту на спірну квартиру є обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі ще і способом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь- які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 , колегія суддів відхиляє з огляду на те, що забезпечення позову способом накладення арешту на спірну квартиру унеможливлює вчинення органами державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державними реєстраторами будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири.

Посилання відповідачки ОСОБА_1 на її представника на те, що позивачем не зазначено та не подано жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також на те, що в заяві про забезпечення позову відсутні посилання на докази, які б свідчили, що відповідач вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження чи підготовку до відчуження квартири, колегія суддів відхиляє, так як квартира АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за Національною поліцією України,є спірним майном у даній справі і невжиття вказаного заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на дану квартиру може призвести до відчуження цього майна відповідачем та утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» адвоката Данилової Катерини Артурівни підлягає частковому задоволенню, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» про забезпечення позову та накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за Національною поліцією України.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» адвоката Данилової Катерини Артурівни задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за Національною поліцією України.

В задоволені заяви про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь- які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 відмовити.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» ( ).

Боржник: Національна поліція України ( , юридична адреса: м.Київ, вул. Академіка Богомольця, 10).

Строк пред`явлення постанови до виконання- три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2021 року.

Головуючий: Судді: