ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/51/21Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г.
Провадження № 22-ц/817/714/21 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Монастириського районного суду від 16 квітня 2021 року (головуючий суддя Гудкова Ю.Г., повний текст рішення складено 21 квітня 2021 року) у справі № 603/51/21 за позовом Державного підприємства Бучацьке лісове господарство до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства у галузі мисливського господарства і полювання,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Державне підприємство «Бучацьке лісове господарство» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування 32000 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок незаконного добування ОСОБА_1 козулі Європейської в урочищі «Яргорів» Криницького лісництва ДП «Бучацьке лісове господарство».

В обгрунтування позову зазначило, що 29.11.2020 року приблизно о 09 год 30 хв відповідач ОСОБА_1 проводив полювання з розчохленою зібраною мисливською рушницею ТОЗ-63, 16 кб № НОМЕР_1 , у лісових мисливських угіддях ДП «Бучацьке лісове господарство» (урочище «Яргорів» Криницького лісництва) на козулю Європейську без належного на те дозволу, а саме без ліцензії на право добування козулі Європейської на території Яргорівської сільської ради ОТГ Монастириська (на тварин, не зазначених у дозволі), та застрелив козулю, чим заподіяв шкоду на суму 32000 грн.

Рішенням Монастириського районного суду від 16 квітня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Бучацьке лісове господарство» 32 000 (тридцять дві тисячі) грн спричиненої шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Бучацьке лісове господарство» 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення відповідачу не висунуто обвинувачення з приводу того, що внаслідок незаконного полювання відповідач добув тварину, зокрема козулю Європейську. Протокол про адміністративне правопорушення відповідачем підписано на прохання працівника лісового господарства, який повідомив, що протокол необхідно скласти для показника.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Бучацьке лісове господарство» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що за фактом вчиненого правопорушення, головним спеціалістом відділу лісового та мисливського господарства, охорони і захисту лісів ТОУЛМГ Слюсаревським М.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення №000097 від 29.11.2020р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.85 КУпАП України. Відповідно до наданих пояснень, написаних власноруч ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення №000097 від 29.11.2020р., останній свою вину визнав повністю. Матеріали вказаної адміністративної справи були направлені до Монастириського районного суду для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.85 КУпАП України.

Постановою Монастириського районного суду від 23.12.2020р. у справі №603/751/20 адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з некоректного формулювання суті адміністративного правопорушення. Постанова Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.12.2020 року за наслідками апеляційного перегляду залишена без змін і набрала законної сили. ОСОБА_1 в судовому засіданні при розгляді справи №603/751/20 свою вину визнав повністю, суду по справі пояснив, що дійсно в нього відсутня ліцензія на право добування козулі Європейської, проте 29.11.2020 року він, перебуваючи в лісових мисливських угіддях ДП Бучацького лісгоспу «Криницьке лісництво», випадково, не маючи на те наміру, застрелив козулю Європейську (наведене підтверджується наявними в даній адміністративній справі матеріалами та відеозйомкою).

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання на розгляд справи не зявилися, від адвоката Андрусенка І.Я. надійшла заява про розгляд справи у його і ОСОБА_1 відсутності, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 29.11.2020 року головним спеціалістом відділу лісового та мисливського господарства, охорони і захисту лісів ТОУЛМГ Слюсаревським М. О. складено протокол №000097, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Яргорів, 29.11.2020 року о 09 год 30 хв проводив полювання з розчохленою зібраною мисливською рушницею ТОЗ-63, 16 кб № НОМЕР_1 , у лісових мисливських угіддях ДП «Бучацьке лісове господарство» (урочище «Яргорів» Криницького лісництва) на козулю Європейську без належного на те дозволу, а саме без ліцензії на право добування козулі Європейської на території Яргорівської сільської ради ОТГ Монастириська (на тварин, не зазначених у дозволі), чим порушив ч. 1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 85 КУпАП. У вищевказаному протоколі містяться пояснення ОСОБА_1 , згідно яких 29.11.2020 року ним було випадково застрелено козулю. Додатком до протоколу зазначено: туша добутої тварини козулі Європейської, самка, вагою приблизно 30 кг.

Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.12.2020 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 85 КУпАП, - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Згідно постанови суду ОСОБА_1 дійсно своїми діями порушив правила полювання, а саме проводив полювання без належного на те дозволу - ліцензії на добування мисливських тварин, яке мало наслідком добування тварини, зокрема козулі Європейської та хоча ОСОБА_1 і визнав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що мало наслідком добування тварин, проте фабулою правопорушення, викладеною в протоколі про адміністративне правопорушення, йому в вину дане діяння не ставиться.

Постанова Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.12.2020 року за наслідками апеляційного перегляду залишена без змін і набрала законної сили.

Розмір збитків за незаконне добування однієї козулі розрахований позивачем за Таксами для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання, затвердженими Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства юстиції України № 842/30710 від 12 липня 2017 року, і становить 32 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заподіяв позивачу матеріальну шкоду шляхом незаконного добуття кози.

З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.

Положенням ст. 30 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» (далі Закон) передбачено, що користувачі мисливських угідь мають право на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварини.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 42 Закону порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні, зокрема, у порушенні правил полювання.

Відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності за розрахунком користувачів мисливських угідь. Кошти за відшкодування збитків зараховуються на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки (ст. 43 вказаного Закону).

Незаконно добута продукція полювання - дика тварина чи її частина, добута (відловлена) чи набута будь-яким іншим шляхом з порушенням вимог цього Закону чи інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до нього, що регулюють відносини у сфері користування природними ресурсами України (ст. 1 Закону).

Право на полювання відповідно до ст. ст. 12, 14 Закону мають громадяни України, які досягли 18-річного віку та одержали в установленому порядку дозвіл на добування мисливських тварин та інші документи, що засвідчують право на полювання.

Документами на право полювання (для громадян України) є: посвідчення мисливця, щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита, дозвіл на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка, дозвіл на діагностичний та селекційний відстріл тощо), відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю у разі її використання, паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання.

Зазначені документи мисливець зобов`язаний мати під час здійснення полювання, транспортування або перенесення продукції полювання і пред`являти їх на вимогу осіб, уповноважених здійснювати контроль у галузі мисливського господарства та полювання.

З метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється полювати без належного на те дозволу, а саме: без документів, визначених ст. 14 цього Закону; полювання на тварин, які не зазначені у дозволах на добування мисливських тварин або понад встановлену в цих дозволах норму, (пункт 1 ч. 1 ст. 20 Закону).

Згідно із частинами 2, 3 ст. 20 Закону дії, зазначені в пунктах 1-8 цієї статті, відповідно до законодавства кваліфікуються як незаконне полювання. Особи, винні у незаконному полюванні, несуть відповідальність згідно із законами.

Виявлені тварини (або їх частини) та знаряддя добування таких тварин, законність набуття яких не підтверджена відповідними документами, вважаються незаконно добутими (ч. 6 ст. 35 Закону).

Спільним наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України та Міністерства екології та природних ресурсів України №301/222 від 19.06.2017 року, затверджено Такси для обчислення розмірів відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.07.2017 року за №842/30710.

Аналіз наведених спеціальних правових норм у галузі мисливського господарства та полювання дає підстави для висновку про те, що незаконне добування або знищення певного виду звірів, є окремим видом правопорушення, за яке передбачена матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди згідно визначених розмірів (такс).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Для таких відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, відповідно до якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, а усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову.

Згідно статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положенням ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вищезазначено, що як у протоколі про адміністративне правопорушення від 29.11.2020 року, так і під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення 23.12.2020 року, ОСОБА_1 пояснив, що 29.11.2020 року випадково застрелив козулю.

Не заслуговують на увагу твердження у скарзі про те, що ОСОБА_1 погодився з протоколом про адміністративне правопорушення і підписав його, не перечитуючи, оскільки у ньому наявні його пояснення про факт випадкового добуття (застрелення) козулі Європейської.

Ці доводи відповідача є таким, що спрямовані на уникнення ним цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до змісту постанови суду від 23.12.2020 року, відповідач визнав, що у нього відсутня ліцензія на право добування козулі Європейської, він випадково, не маючи на те наміру, застрелив козулю.

Доказів відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди внаслідок незаконного полювання та добування тварини суду не надано.

Отже, висновок суду про заподіяння відповідачем позивачу шкоди на суму 32000 грн. є вірним

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду від 16 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий : Ходоровський М.В.

Судді : Бершадська Г.В.

Гірський Б.О.