Провадження №22-ц/812/ 1702/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 серпня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №482/621/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Новоодеський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Сергієнко Сергія Анатолійовича у приміщенні цього суду 23 червня 2021 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання,

в с т а н о в и л а :

У травні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання.

Позов мотивований тим, що позивачка є донькою відповідача. За рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2009 року зі ОСОБА_3 на її утримання стягувалися аліменти у розмірі ј частини його доходу щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 19 березня 2021 року позивачці виповнилося 18 років та стягнення за вищевказаним рішенням суду було припинено. Однак, позивачка продовжує навчатись на денній формі навчання у Державному вищому навчальному закладі «Миколаївському політехнічному коледжі» І рівня акредитації, який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 11-а, у групі б-318 на 3-му курсі та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб отримувати заробіток.

Посилаючись на викладене, а також на те, що після досягнення повноліття вона вживала заходів для одержання аліментів з відповідача, але останній ухилявся від їх сплати, положення статей 191, 199 СК України, уточнивши позовні вимоги, позивачка остаточно просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу) на час її навчання, починаючи з дня досягнення нею повноліття, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідач правом на відзив не скористався.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь повнолітньої доньки ОСОБА_1 аліменти на час навчання у розмірі ј частини його доходу щомісяця, починаючи з 13 травня 2021 року по 01 липня 2021 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд також зазначив, що рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави 908 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки як повнолітньої дочки відповідача з дня пред`явлення нею вимоги на час продовження навчання.

Суд відхилив вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачка вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі частини 2 статті 191 СК України.

Суд не вважав звернення позивачки до ВДВС за інформацією щодо перебування на виконанні виконавчих документів про стягнення аліментів на її утримання заходами, передбаченими частиною 2 статті 191 СК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим без вивчення всіх обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у позивачки, яка поступила на навчання до вищого навчального закладу у 2018 році, право на отримання аліментів на підставі статті 199 СК України виникло з дня досягнення повноліття, а крім того вона вступила до Національного університету імені адмірала Макарова, тому суд мав підстави для стягнення аліментів з відповідача з дня досягнення нею повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 та на весь період навчання до досягнення 23 років.

Відповідач правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

На підставі рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2009 року зі ОСОБА_3 стягувались аліменти на утримання ОСОБА_1 до її повноліття (а.с. 9-11).

ОСОБА_1 навчається на третьому курсі Державного вищого навчального закладу «Миколаївський політехнічний коледж» І рівня акредитації, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Згідно довідки № 43/21 від 15 березня 2021 року Державного вищого навчального закладу «Миколаївський політехнічний коледж» строк закінчення навчання ОСОБА_1 - 01 липня 2021 року (а.с. 12).

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Оскільки позивачка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, і є особою до 23 років, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач з поважних причин не може надавати їй таку допомогу, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання на підставі статті 199 СК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції також правильно визначився як з початком стягнення аліментів, так і датою закінчення стягнення аліментів.

Згідно із частиною 1 статті 191 СК України за загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини 2 цієї статті аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем з огляду на положення частини 1 статті 81 ЦПК України вжиття останнім заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

При цьому ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів. За відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачка вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів за минулий час за період з дня досягнення позивачкою повноліття до дня звернення з позовною заявою, а аргументи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення аліментів з дня досягнення ОСОБА_1 повноліття є хибними і не ґрунтуються на вимогах закону та наявних у справі доказах.

Суд вірно вважав, що звернення позивача до ВДВС за інформацією щодо перебування на виконанні виконавчих документів про стягнення аліментів на її утримання не можна вважати заходами, передбаченими частиною 2 статті 191 СК України.

Щодо визначення судом дати закінчення стягнення аліментів 01 липня 2021 року, то такий висновок є правильним, оскільки відповідає відомостям, зазначеним у довідці навчального закладу - Державного вищого навчального закладу «Миколаївський політехнічний коледж». Докази того, що на день ухвалення оскаржуваного рішення суду позивачка продовжує навчання відсутні, тому доводи про неправильність висновку суду, який зазначив дату закінчення стягнення аліментів 01 липня 2021 року, є безпідставними.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повний текст постанови складений 31 серпня 2021 року