ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1042/21 Справа № 204/1399/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року про відмову у відстроченні виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

22.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказує на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 05 березня 2015 року.

На підставі вищевказаного рішення був виданий виконавчий лист №2/204/1149/15 від 24.06.2015 року, який пред`явлений до примусового виконання до Амур-Нижньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС 03.07.2015 року відкрито виконавче провадження №48020974 та 09.06.2017 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Стягнуті рішенням аліменти заявник сплачує систематично, оскільки аліменти перераховуються у розмірі 50% від заробітної плати бухгалтерією, де він працює.

У 2019 році стало відомо від державного виконавця, що приватним підприємцем ОСОБА_1 за 2015 та 2016 роки було отримано дохід з якого не сплачено аліменти. Після чого заявник ОСОБА_1 згадав, що у грудні 2014 року він, на прохання його знайомого ОСОБА_5 , зареєструвався як приватний підприємець та надав знайомому документи ПП ОСОБА_6 , банківську картку для здійснення фінансових операцій та печатку ПП ОСОБА_6 . З моменту державної реєстрації приватного підприємства заявник ОСОБА_1 жодного разу не підписував ніяких угод з контрагентами, не користувався банківською карткою, не готував та не подавав фінансову та податкову звітність. Чи здійснював якусь діяльність ОСОБА_5 від імені ОСОБА_1 заявнику не було відомо. У 2014 році ОСОБА_5 віддав ОСОБА_1 документи по ПП ОСОБА_6 та останній припинив фактичну підприємницьку діяльність і лише у жовтні 2019 року йому стало відомо, що ОСОБА_5 за 2015 та 2016 рок отримував дохід.

З 2014 року та по теперішній час заявник ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та отримує дохід тільки за місцем роботи. Оскільки останній не отримував дохід за 2015 та 2016 роки, ним подано позов до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська про визнання вищевказаного доходу не отриманим.

На підставі викладеного просив відстрочити виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2015 року в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з доходу ПП ОСОБА_6 за 2015 рік у сумі 423 539 грн. 03 коп. та 2016 рік в сумі 222 854 грн. 25 коп. до розгляду справи по суті позову в АНД районному суді, але не пізніше 13 липня 2021 року.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову по суті заявлених ним вимог.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та відсутність правових підстав для відстрочки виконання рішення суду.

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу,не скористалася.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання судового рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено частково: збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2010 року та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Дніпропетровська, ід.номер НОМЕР_1 , працюючого в ТОВ «Дніпропетровське виробничо-комерційне підприємство міського об`єднання ветеранів Афганістану» на посаді охоронця, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м.Дніпропетровськ, ід.номер НОМЕР_2 , не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з 05 березня 2015 року (а.с.59-62 том 1).

Рішення суду набрало законної сили 16.06.2015 року.

При вирішенні питання про розстрочку виконання вищезазначеного рішення, суд враховує наявність обставин, які дають підставу для розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Колегія суддів зауважує, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Підставою для встановлення чи зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.373 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, заявник не скористався наданими йому ЦПК України правами, не обґрунтував свої вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стосовно доводів ОСОБА_1 щодо причин неможливості виконання ним рішення суду, суд першої інстанції правильно зазначив про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. ст. 78, 81, 435 ЦПК України, саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для відстрочки виконання судового рішення.

Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що він не був усвідомлений про отриманий дохід ПП ОСОБА_6 за 2015 та 2016 роки, як на підставу неможливості виконання рішення суду, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, так як зазначене не є винятковою обставиною, передбаченою нормами ЦПК України, яка унеможливлює виконання рішення суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які мають характер особливих або виняткових та які можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду відповідно до приписів ст.435 ЦПК України.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, а саме те, що хоча він і був зареєстрований як приватний підприємець, але всі документи для здійснення діяльності передав знайомому ОСОБА_5 , який й отримував дохід від підприємницької діяльності, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки зазначене не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 77-79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань, які б стверджували про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року про відмову у відстроченні виконання рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова