ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 643/2932/17

провадження № 22-ц/818/2910/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Гришиної А.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Денис Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 -представника ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року в складі судді Сугачової О.О.,

у с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової» (далі - ГО «Фонд допомоги Олени Орєхової»), приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Денис Сергійович, про визнання недійсним договору довічного утримання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2002 року. За станом свого здоров`я та у зв`язку з похилим віком позивач не має можливості самостійно піклуватися про себе. Тому, 20 жовтня 2016 року між громадянкою Литовської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_4 , укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 вищевказану квартиру, а остання зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_1 фінансовим утриманням довічно. Проте, з часу укладання договору позивач не отримала жодного виду догляду, а наприкінці листопада 2016 дізналася, що умовами договору взагалі не передбачений обов`язок відповідача забезпечувати її доглядом довічно, зокрема, у договорі не відображені обов`язки набувача щодо догляду та допомоги позивачу у вигляді прибирання житла, прання, готування їжі, купівлі харчів та ліків, сплати комунальних послуг тощо. Про відсутність зазначених умов договору позивач до його підписання не повідомлялась, текст договору не був перекладений на російську мову, яку позивач розуміє, оскільки є громадянкою Литовської Республіки. Договір позивач особисто прочитати не могла, тому що страждає на захворювання обох очей, через що погано бачить, фактично не читає. Крім того, відповідно до умов договору відповідач нібито передала позивачу первинний платіж у сумі 50 000 грн, однак вказаних грошей позивач не отримувала, оскільки в той же день нею був укладений договір доручення від 20 жовтня 2016 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала зазначені грошові кошти на розрахунки за договором про виконання послуг та за оплату від свого імені за інші платні послуги.

Посилаючись на те, що оспорюваний правочин не відповідає її внутрішній волі, оскільки вона при його укладенні помилялася щодо умов, які мають істотне значення, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) від 20 жовтня 2016 року, укладений між нею та ОСОБА_6 , посвідчений 20 жовтня 2016 приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Шефелем Д. С., зареєстрований в реєстрі за № 1300; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала мотивована тим, що на даний час існує заборона відчуження зазначеного у договорі майна, дане клопотання є передчасним.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року скасовано, заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 шляхом заборони відчуження.

Постанова мотивована тим, що обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статтей 149 - 153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 20 жовтня 2016 приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Шефелем Д. С., зареєстрований в реєстрі за № 1300. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач є особою похилого віку (1928 року народження), громадянкою Литовської Республіки. Договір укладений без установлення факту володіння ОСОБА_1 українською мовою, без перекладу змісту оспорюваного договору на мову, яку розуміє позивач. Крім того, позивач при укладанні вказаного договору розраховувала саме на догляд з боку відповідача, а не на грошове забезпечення. Тому при вчинені правочину помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, волевиявлення ОСОБА_1 не відповідало її внутрішньої волі, отже договір довічного утримання від 20 жовтня 2016 року слід визнати недійсним. Разом з тим, позивачем не було заявлено вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, тому підстави для задоволення вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру відсутні, отже, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

26 серпня 2020 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року .

Заява мотивована тим, що у зв`язку з задоволенням її позовних вимог підстави для подальшого забезпечення позову відсутні. На теперішній час скасовано реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання та поновлено запис про те, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Проте зареєстроване обтяження не дозволяє ОСОБА_1 як власнику в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні вимог заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про скасування забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, тобто Апеляційним судом Харківської області.

04 лютого 2021 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання та скасувати заходи забезпечення позову вжиті постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на даний час підстави для подальшого забезпечення позову відсутні

ОСОБА_2 , Громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Д. С. ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 20 жовтня 2016 приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Шефелем Д.С., зареєстрований в реєстрі за № 1300. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні вимог заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про скасування забезпечення позову.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року скасовано, заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , шляхом заборони відчуження.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_8 , залишено без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини першої статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ГО «Фонд допомоги Олени Орєхової», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Д. С., про визнання недійним договору довічного утримання, 26 червня 2018 року вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , шляхом заборони відчуження.

Зазначений захід забезпечення позову був вжитий постановою Апеляційного суду Харківської області від 26 червня 2018 року з метою забезпечення позову та можливості виконання в подальшому рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що дані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 , шляхом заборони відчуження мають бути скасовані судом, який застосував такі заходи, а саме - Харківським апеляційним судом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текс постанови складено 31 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

С.С. Кругова