Справа № 566/9/21
№ провадження 2/566/158/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Хомицької А.А.,

при секретарі Христюк Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Млинів Рівненської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Млинівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовує тим, що на праві власності їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку з 25.03.2019 року, як член сім`ї зареєстрований її син ОСОБА_2 . Насправді ОСОБА_2 у будинку не проживав взагалі, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов її сім`ї, адреса його фактичного проживання на сьогоднішній день їй невідома.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 13.01.2021 р. відкрито провадження у даній цивільній справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, зазначила, що син з нею не проживає після закінчення школи, десь з 2014 року, при перереєстрації їх сім`ї у 2019 році в спадковий будинок син був відсутній. ОСОБА_2 має власну сім`ю, на даний час будь якого зв`язку позивач з ним немає, він змінив номер телефону, до неї не навідується, на військовій службі не перебуває.

11.02.2021 року Млинівським районним судом Рівненської області задоволено клопотання позивача та допитано в судовому засіданні двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, а саме, на офіційному веб-сайті Млинівського районного суду Рівненської області (а.с. 13). Заяв, клопотань, відзиву до суду від нього не надходило.

Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25545465 від 11.03.2010 року (а.с. 3) житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину р.№ 100 від 10.02.2010 р. ОСОБА_1 , форма власності приватна, частка 1/1.

Із копії довідки Млинівської селищної ради № 721 від 09.11.2020 року (а.с. 4) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 березня 2019 року.

Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданого Млинівською селищною радою за № 722 від 09.11.2020 року (а.с. 5) ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , кількість членів сім`ї, що мешкають разом: син ОСОБА_5 , навчається в м. Луцьк ВПТУ, а син ОСОБА_2 зазначено, що не проживає з вересня 2014 року.

На запит суду щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, Малодорогостаївський старостинський округ Млинівської селищної ради повідомив (а.с. 11), що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території старостинського округу зареєстрований в АДРЕСА_1 , але не проживає. Інформацією про місце проживання старостинський округ не володіє.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, приведені до присяги, підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою місця реєстрації з 2014 року, має іншу сім`ю, не перебуває на військовій службі ЗСУ, взагалі не навідується до матері.

Керуючись ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок (ст. 379 ЦК України). Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 не є співвласником зазначеного будинку. Підстав для збереження права користування зазначеним житлом за ОСОБА_2 судом не встановлено.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, зокрема, ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України та ч. 2 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85 р. із змінами, за ст.107 ЖКУ наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для збереження права користування зазначеним житлом за відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Млинівським РВ УМВС України в Рівненській області 16.09.1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 12.02.2021 року.

Суддя А.А. Хомицька