Постанова

Іменем України

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 179/2283/17

провадження № 61-1457св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

Відповідач - Котовська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовну заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . Заповіт він не залишив.

Після його смерті залишилася спадщина, що складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1261 ЦК України, позивач є його спадкоємицею першої черги, однак у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки після смерті батька тривалий час хворіла та знаходилася в важкому матеріальному становищі. Позивач вважала, що строк для прийняття спадщини пропустила з поважної причини.

Просила визначити додатковий строк у три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням від 08 лютого 2018 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області позов задовольнив.

Визначив ОСОБА_1 додатковий строк три місяці після вступу рішення в законну силу, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач знаходилася в важкому матеріальному становищі та хворіла, що є поважною причиною пропуску строку подачі заяви, тому є підстави для продовження строку для прийняття спадщини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, у жовтні 2019 року звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Постановою від 18 грудня 2019 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення про відмову у позові.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 960,00 грн.

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що у справі відсутні докази неможливості звернення позивачки до нотаріуса як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання з зазначеною заявою або знаходження у спірний період на лікарняному. Позивач не довела, що її стан здоров`я не допускав подачу заяви про прийняття спадщини, та наявність у неї як спадкоємця інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Суд першої інстанції в свою чергу не врахував, що звернення позивачки до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відбулось більше ніж через 4 роки з моменту смерті спадкодавця. Враховуючи те, що ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_3 і проживала разом із спадкодавцем, підстав вважати, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який бажає прийняти у спадщину спірне майно немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2020 року до Верховного Суду,ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою від 20 лютого 2020 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У квітні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивувала тим, що ОСОБА_2 не має права на спадкування, оскільки фактично ні дня не проживала з спадкодавцем, протягом п`яти років не виявила бажання реалізувати своє право на спадкове майно, є спадкоємцем п`ятої черги; ухвала суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки їй було відомо про прийняття спадщини позивачем ще у 2018 році.

У березні 2020 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 46, а. с. 10).

Відповідно до довідки Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року вих. № 1550, ОСОБА_3 заповіт не залишив (а. с. 13).

ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_3 (а. с. 11).

ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_3 (а. с. 42, 43).

З довідки, яка видана виконкомом Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 1928 року до моменту смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , сумісно з ОСОБА_2 , яка зареєстрована в вказаному будинку з 24 серпня 1992 року (а. с. 44).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонним; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

У постанові Верховний Суд України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 дійшов висновку, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Суд має враховувати тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, Верховний Суд від таких висновків не відступав, про що свідчить практика застосування норм права у подібних правовідносинах, викладена у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16 (провадження № 61-1750св18); від 01 лютого 2018 року у справі № 712/656/15 (провадження № 61-23947св18), від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц (провадження № 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15-ц (провадження № 61-13789св18), від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17 (провадження № 61-48230св18), від 18 травня 2021 року № 615/1337/19 (провадження № 61-11403св20).

Встановивши, що у справі відсутні докази неможливості звернення позивачки до нотаріуса як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свого проживання з зазначеною заявою або знаходження у спірний період на лікарняному, тобто позивачем не доведено, що її стан здоров`я не допускав подачу заяви про прийняття спадщини, позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини більше ніж через 4 роки з моменту смерті спадкодавця та судом не встановлено наявність у неї, як спадкоємця, інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

При цьому, матеріали справи не містять даних щодо звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка б свідчила про необхідність захисту її прав у судовому порядку.

Крім того, суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що суд першої інстанції не перевірив наявність спадкової справи стосовно спадкодавця ОСОБА_3 та осіб, які після нього прийняли спадщину, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_3 та проживала разом із спадкодавцем, у суду першої інстанції не було підстав вважати, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який бажає прийняти у спадщину спірне майно.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвала суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки їй було відомо про прийняття спадщини позивачем ще у 2018 році є неприйнятними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Аналіз змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року свідчить, що суд розглянув клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновив цей строк, вказавши підстави його поновлення. Суд зазначив, що ОСОБА_2 не брала участі у справі, а рішенням суду першої інстанції вирішено питання про її права, свободи та інтереси.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_2 не має права на спадкування, оскільки фактично ні дня не проживала з спадкодавцем, протягом п`яти років не виявила бажання реалізувати своє право на спадкове майно, є спадкоємцем п`ятої черги, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Наведене передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук І. М. Фаловська