ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/941/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О.,

секретар судового засідання Кримчук Я. Р.,

учасники справи:

позивачі (відповідачі за зустрічним позовом) - 1. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

третя особа - ОСОБА_5 ,

представник третьої особи - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (далі також - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (далі також - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ), у якому, з урахуванням уточнень, просили: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 865 450,23 грн.; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників (допоміжні приміщення), будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ними право постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, а саме: 1/13.1 (сходи); 15/14 (сходи); 29/8,5 (сходи); 43/11,1 (сходи); 44/48.3 (підсобне); 45/12.8 (підсобне); 46/4.9 (сауна), 47/16,3 (підсобне); 48/2.8 (ванна); 49/1,7 (вбиральня); 50/74,0 (підсобне); 51/16,1 (котельня); 50/6,0 (сходи); 51/40,9 (підсобне); 52/8.0 (підсобне); 53/35,8 (підсобне).

Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 належить по 12/100 частин садового будинку за АДРЕСА_1 (далі також - спірний будинок) та по 12/100 частин земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою. Спірний будинок є житловим, має загальну площу 711,5 кв.м. та поділений на шість ізольованих квартир із приміщеннями для обслуговування будинку у цокольному поверсі, із визначенням та виділенням в натурі часток (квартир) кожного з співвласників, а саме: 12/100 частин ОСОБА_1 (трикімнатна квартира на третьому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_6 (трикімнатна квартира на третьому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_2 (трикімнатна квартира на другому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_3 (трикімнатна квартира на першому поверсі); 12/100 частин ОСОБА_5 (трикімнатна квартира на другому поверсі); 40/100 частин ОСОБА_7 (трикімнатна квартира на першому поверсі).

Посилаючись на те, що спірний будинок було побудовано ОСОБА_7 за участі ОСОБА_3 господарським способом із суттєвим порушенням державних будівельних норм щодо забезпечення будинку інженерними мережними системами життєзабезпечення, та на момент придбання будинок мав приховані конструктивні недоліки, що призвело до численних проблем у його експлуатації, позивачі просили відшкодувати витрати на усунення недоліків придбаного ними нерухомого майна.

Вказуючи, що нежитлові приміщення, розташовані у цокольному поверсі, призначені для обслуговування потреб усіх співвласників будинку, право постійного користування якими належить позивачам відповідно до умов укладених ними договорів купівлі-продажу, а ОСОБА_3 і ОСОБА_7 заперечують це право та чинять перешкоди у користуванні вказаним майном, позивачі просили зобов`язати усунути ці перешкоди та визнати за ними право постійного безоплатного сервітуту щодо вказаних приміщень, зареєструвати сервітут у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою від 27.11.2013 суд відкрив провадження за даним позовом, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 (далі також - ОСОБА_5 , третя особа) та призначив справу до судового розгляду (т. 2 а.с. 105-106).

Ухвалою від 19.02.2014 суд вжив заходи забезпечення позову, наклавши арешт на нерухоме майно відповідачів, а саме: 40/100 частин будинку АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_7 , та 12/100 частин цього будинку, що належать ОСОБА_3 (виділені матеріали т. 2 а.с. 126-127).

Ухвалою від 15.04.2014 суд призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення архітектурно-будівельного типу спірного будинку, встановлення його відповідності державним будівельним нормам та вартості робіт з приведення будинку та його частин до відповідних якісних характеристик (т. 4 а.с. 78-79).

20.02.2015 до суду надійшов висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 5899/5900/14-42 від 18.02.2015 (т. 4 а.с. 118-147).

В судовому засіданні 04.09.2015 ОСОБА_1 , який діяв також як представник ОСОБА_6 , відмовився від позовних вимог до вже померлого на той момент ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Зазначену заяву також підтримала ОСОБА_2 .

Ухвалою від 04.09.2015 прийнято відмову позивачів від позовних вимог до ОСОБА_7 та закрито провадження у цій частині позову(т. 5 а.с. 61-62).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2016 у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відмовлено (т. 5 а.с. 168-174).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на усунення недоліків майна неналежної якості з урахуванням інфляційних втрат, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок передання товару неналежної якості, оскільки представляв продавця нерухомого майна, щодо якого заявлено позов, на підставі довіреності,.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників будинків, та визнання права постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, суд виходив із положень статей 401, 402 ЦК України та із того, що сервітут щодо вказаних приміщень умовами договорів встановлено не було.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21.12.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.05.2016 залишене без змін (т. 6 а.с. 139-142).

Апеляційний суд фактично погодився із висновками суду першої інстанції, проте зазначив, що позовні вимоги про встановлення сервітуту або про його умови, а також питання щодо усунення перешкод у користуванні приміщеннями загального призначення та які необхідні для експлуатації та підтримання належного стану всього будинку, повинно вирішуватись за участю їх власника (власників). З огляду на те, що судом першої інстанції не встановлено коло осіб, які є власниками вказаних приміщень після смерті ОСОБА_7 , клопотань про притягнення до участі в справі правонаступників ОСОБА_7 заявлено не було, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити вказане питання на стадії апеляційного розгляду, правові підстави для зобов`язання відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні, а також встановлення між позивачем та вказаною особою права постійного безоплатного користування вищевказаними приміщеннями відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017 указані вище судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 8 а.с. 91-94).

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, касаційний суд вказав, що після смерті ОСОБА_7 питання щодо залучення до участі у справі його правонаступників судом не вирішувалось. Тобто суд першої інстанції на порушення положень частини 4 статті 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, не роз`яснив право на уточнення позовних вимог, які були заявлені до померлої особи, та на залучення до участі у справі спадкоємців померлого і не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України, та не зупинив провадження у справі, у зв`язку із чим спір фактично залишився не вирішеним.

Також касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції на порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України, пославшись на те, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_7 , не звернув уваги на те, що позов був пред`явлений й до ОСОБА_3 . Погодившись із висновком суду про відмову у позові у повному обсязі, апеляційний суд, при цьому, не вирішив спір щодо ОСОБА_3 , взагалі не вказав мотивів відмови у позові в цій частині.

Рух справи на новому розгляді, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

14.11.2017 справу повернуто до Дарницького районного суду м. Києва та передано до провадження судді ОСОБА_8 (т. 8 а.с. 95, 96).

07.12.2017 справу передано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для розгляду заяви ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали від 13.09.2017 (т. 8 а.с. 110, 111).

26.06.2018 справу повернуто до Дарницького районного суду м. Києва (т. 8 а.с. 123).

10.09.2018 від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову та з інших питань (т. 8 а.с. 124).

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_8 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. (т. 8 а.с. 133).

Для розгляду клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову було призначено судове засідання на 08.10.2018, яке за клопотанням позивача ОСОБА_1 було відкладене на 12.10.2018 (а.с. 142-143).

10.10.2018 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_9 (т. 8 а.с. 146-148).

11.10.2018 від позивача ОСОБА_1 надійшли заперечення проти клопотання відповідача про про скасування заходів забезпечення позову та з інших питань (т. 8 а.с. 155-160).

12.10.2018 від відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на клопотання позивача про залучення співвідповідача (т. 8 а.с. 174-176).

12.10.2018 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову (виділені матеріали, т. 4 а.с. 44-45) та повідомив учасників справи про судове засідання 24.01.2019 (т. 8 а.с. 183).

Постановою Київського апеляційного суду від 27.02.2019 залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову (виділені матеріали, т. 4 а.с. 136-137).

18.10.2018 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява з процесуальних питань (т. 8 а.с. 189-191).

23.01.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з його хворобою (т. 8 а.с. 194).

24.01.2019 суд постановив протокольну ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням та відклав підготовче засідання на 08.04.2019 (т. 8 а.с. 195-196).

08.04.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог (т. 8 а.с. 207-223).

В підготовчому засіданні 08.04.2019 суд задовольнив усне клопотання позивача про витребування від нотаріуса за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 інформації про його спадкоємців та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 341.05.2019 (т. 8 а.с. 243-244, 248-249).

08.04.2019 від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про роз`яснення судом обставин, які будуть входити до предмета доказування при новому розгляді справи (т. 9 а.с. 4).

14.05.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшли доповнення до заяви про уточнення позовних вимог (т. 9 а.с. 7-9).

24.05.2019 від позивача ОСОБА_6 надійшла заява про відмову від позову (т. 9 а.с. 23).

28.05.2019 від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про приєднання документів, в тому числі і зустрічного позову з відміткою суду про її одержання 14.12.2017 (т. 9 а.с. 27-41).

29.05.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик свідків (т. 9 а.с. 61).

31.05.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про проведення судового засідання 31.05.2019 без його участі та заява про залишення зустрічного позову без розгляду (т. 9 а.с. 62, 63-64).

31.05.2019 від відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву позивача про уточнення позовних вимог та доповнення до неї (т. 9 а.с. 65-82).

В підготовчому засіданні 31.05.2019 постановлено ухвалупро прийняття відмови позивача ОСОБА_6 від позову та закриття провадження в частині його вимог, залишено без розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, доповнення до неї та зустрічний позов, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків та оголошено перерву до 03.09.2019 (т. 9 а.с. 83-85, 86-87).

31.05.2019 від представника відповідача надійшла заява-заперечення на заяву позивача про про залучення співвідповідача (т. 9 а.с. 90-93).

31.05.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик нотаріуса як свідка (т. 9 а.с. 94).

13.06.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на протокольні ухвали суду від 31.05.2019 (т. 9 а.с. 98-102).

01.07.2019 справу передано до Київського апеляційного суду (т. 9 а.с. 112).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали про відмову у задоволенні клопотання про виклик свідків повернуто скаржнику (т. 9 а.с. 117-118).

Постановою Київського апеляційного суду від 25.07.2019 скасовано протокольну ухвалу Дарницького районного суду м. Києва про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог та доповнення до заяви про уточнення позовних вимог (т. 9 а.с. 132-140).

06.08.2019 справу повернуто до Дарницького районного суду м. Києва (т. 9 а.с. 142).

03.09.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_3 як спадкоємця померлого ОСОБА_7 та заява щодо уточнення позовних вимог (т. 9 а.с. 147-148, 149-150).

В підготовчому засіданні 03.09.2019 суд прийняв відмову позивача ОСОБА_1 від клопотання про виклик нотаріуса, відмовив у прийнятті до розглядузаяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог та доповнень до заяви про уточнення позовних вимог, постановив ухвалу про залучення до участі у справі ОСОБА_3 як правонаступника померлого ОСОБА_7 , прийняв до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 18.10.2019 (т. 9 а.с. 155-158, 159-160).

10.09.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява (т. 1- а.с. 27-44).

12.09.2019 від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про залишення без розгляду зустрічних вимог до ОСОБА_6 (т. 9 а.с. 174).

13.09.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічний позов разом із заявою про застосування позовної давності (т. 10 а.с. 63-67, 76-77).

23.09.2019 від відповідача ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на ухвалу про залучення його до участі у справі як правонаступника ОСОБА_7 (т. 9 а.с. 180-185).

26.09.2019 справу передано до Київського апеляційного суду (т. 9 а.с. 203).

10.10.2019 від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 (т. 10 а.с. 92-111).

15.10.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив (т. 10 а.с. 113-117).

18.10.2019 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про звільнення від доказування певних обставин справи та заява про залучення до участі у справі ОСОБА_9 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, та витребування доказів (т. 10 а.с. 128, 131-132).

Постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2019 скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03.09.2019 про залучення до участі у справі ОСОБА_3 як правонаступника померлого ОСОБА_7 та відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо залучення ОСОБА_3 як спадкоємця померлого ОСОБА_7 (т. 10 а.с. 14-19).

14.11.2019 від відповідача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов (т. 10 а.с. 133-140).

26.11.2019 справу повернуто до Дарницького районного суду м. Києва та призначено в підготовче засідання на 13.03.2020 (т. 10 а.с. 26, 163).

24.01.2020 справу передано до Верховного Суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 13.11.2019 (т. 10 а.с. 164-174, 209).

Постановою Верховного Суду від 10.04.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 13.11.2019 - без змін (т. 10 а.с. 238-240).

22.05.2020 справу повернуто до Дарницького районного суду м. Києва та призначено в підготовче засідання на 26.10.2020 (т. 10 а.с. 241, 243).

13.07.2020 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява щодо зловживання відповідачем ОСОБА_3 процесуальними правами та заява про перегляд ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2015 за нововиявленими обставинами (т. 11 а.с. 4-7, 9-14).

14.07.2020 від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову (т. 11 а.с. 18-21).

21.07.2020 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами та пояснення щодо окремих обставин справи, пов`язаних з участю у справі відповідача ОСОБА_3 як правонаступника померлого відповідача ОСОБА_7 (т. 11 а.с. 32-33, 34-39).

23.07.2020 від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про завершення підготовчого провадження, надання судом роз`яснень та застосування зустрічного забезпечення (т. 11 а.с. 42-44).

Ухвалою від 24.07.2020 заяву позивача ОСОБА_1 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами залишено без руху (т. 11 а.с. 48-49).

27.07.2020 від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про застосування зустрічного забезпечення (т. 11 а.с. 50-52).

30.07.2020 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення (т. 11 а.с. 79-82).

30.07.2020 на адресу Київського апеляційного суду від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 13.11.2019 за нововиявленими обставинами (т. 12 а.с. 37-45).

19.08.2020 від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про відвід судді Трусової Т. О. (т. 11 а.с. 85-87).

Ухвалою від 19.08.2020 відвід визнано необґрунтованим, а матеріали справи передано для вирішення питання про відвід іншим суддею (т. 11 а.с. 89-91).

Ухвалою судді Комаревцевої Л. В. від 25.08.2020 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід судді (т. 11 а.с. 94-96).

25.08.2020 від відповідача ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2020 (т. 11 а.с. 102-110).

Ухвалою від 01.09.2020 заяву позивача ОСОБА_1 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами визнано неподаною та повернуто (т. 11 а.с. 99-100).

02.09.2020 справу передано до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 (т. 11 а.с. 130).

26.10.2020 від позивача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов (т. 12 а.с. 214-220).

Постановою Київського апеляційного суду від 29.12.2020 залишено без змін ухвалу суду першої інстанції від 30.07.2020 про відмову у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову та зустрічне забезпечення (т. 12 а.с. 25-32).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.01.2021 відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 13.11.2019 за нововиявленими обставинами (т. 12 а.с. 118-120).

19.01.2021 справу повернуто до Дарницького районного суду м. Києва та призначено в підготовче засідання на 05.03.2021 (т. 12 а.с. 125, 129).

04.03.2021 від представника відповідача надійшла заява про залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т. 12 а.с. 135).

04.03.2021 від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про виклик свідків (т. 12 а.с. 136-137).

04.03.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява (т. 12 а.с. 138-163).

В підготовчому засіданні 05.03.2021 суд відмовив у залученні ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, прийняв відмову сторін від заяв про виклик свідків, прийняв до розгляду уточнену позовну заяву у редакції від 04.03.2021, встановив порядок дослідження доказів, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 10.03.2021 (т. 12 а.с. 203-204).

10.03.2021 від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (т. 12 а.с. 236).

10.03.2021 суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав вступні промови сторін та оголосив перерву в судовому засіданні до 11.03.2021 (т. 13 а.с. 18).

11.03.2021 суд продовжив розгляд справи, заслухав вступну промову представника відповідача та третьої особи ОСОБА_4 , перейшов до дослідження письмових доказів та оголосив перерву до 12.03.2021 (т. 13 а.с. 35-36).

12.03.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про приєднання письмових пояснень та допит його як свідка (т. 13 а.с. 38-40).

12.03.2020 суд продовжив дослідження письмових доказів та оголосив перерву до 09.04.2021 (т. 13 а.с. 41).

06.04.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшли зауваження на протоколи судових засідань (т. 13 а.с. 47).

07.04.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява щодо участі у справі ОСОБА_4 та заперечення щодо відшкодування витрат на його послуги (т. 13 а.с. 48-50).

09.04.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшли заява про неможливість явки до суду через хворобу та письмові пояснення щодо доказів (т. 13 а.с. 55-56, 57-60).

09.04.2021 суд продовжив перерву до 30.04.2021 (т. 13 а.с. 61).

Ухвалою від 09.04.2021 суд посвідчив правильність зауважень позивача ОСОБА_1 на протоколи судових засідань від 05.03.2021, 11.03.2021 та від 12.03.2021 (т. 13 а.с. 63-64).

30.04.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення та заява щодо розподілу судових витрат (т. 13 а.с. 78-80).

30.04.2021 суд продовжив дослідження письмових доказів, відмовив у допиті позивача під присягою та оголосив перерву до 14.05.2021 (т. 13 а.с. 81-82).

30.04.2021 від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про постановлення окремої ухвали щодо надання позивачем неправдивої інформації та введення суду в оману (т. 13 а.с. 89-95).

14.05.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про дослідження висновку експертів та відтворення аудіозапису допиту свідків та доповнення до заяви щодо приєднання письмових пояснень з приводу письмового доказу (т. 13 а.с. 99-100, 101).

14.05.2021 від представника відповідача ОСОБА_4 надійшли заяви про компенсацію судових витрат, про дослідження відеозапису та постановлення судом окремої ухвали (т. 13 а.с. 102-105, 106-107, 109-115).

14.05.2021 суд завершив дослідження письмових та інших доказів, заслухав виступи учасників справи в судових дебатах та вийшов до нарадчої кімнати.

17.05.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Вимоги сторін та стислий виклад позицій учасників справи.

Згідно з остаточними вимогами позивача ОСОБА_1 , викладеними в уточненій позовній заяві від 04.03.2021, яку суд прийняв до розгляду при новому розгляді справи, він просив:

?визнати право на безоплатне постійне користування приміщеннями загального призначення у будинку АДРЕСА_3 , а саме: 1/13,1 (сходи, 1-й поверх); 15/14,7 (сходи, 2-й поверх); 43/11,1 (сходи, цокольний поверх); 44/48,3 (підсобне, цокольний поверх); 45/12,8 (підсобне, цокольний поверх); 47/16,3 (підсобне, цокольний поверх); 50/74,0 (підсобне, цокольний поверх); 51/16,1 (котельня, цокольний поверх);

?зобов`язати ОСОБА_3 не чинити жодних перешкод у користуванні зазначеними вище приміщеннями загального призначення у будинку АДРЕСА_3 , та усунути всі створені перешкоди у користуванні зазначеними приміщеннями, в тому числі: відкрити для позивача вільний вхід/в`їзд до таких приміщень; видати позивачу ключі від встановлених на вході/в`їзді до таких приміщень замків; повідомити осіб, які здійснюють охорону таких приміщень, про право позивача;

?стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь витрати на усунення недоліків майна (майнову шкоду) з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих станом на 01.02.2021, в загальному розмірі 1 958 892,10 грн.

На обґрунтування вимог вказав, що ОСОБА_3 як спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є правонаступником померлого відповідача ОСОБА_7 , а відтак він має відповідати по зобов`язаннях останнього, зокрема, щодо відшкодування витрат на усунення недоліків будівництва. За міркуванням позивача наявність ухвали суду про закриття провадження у справі в частині вимог до померлого відповідача ОСОБА_7 не впливає на участь ОСОБА_3 у справі як правонаступника, оскільки він брав участь у справі як відповідач з самого початку, а закриття справи відбулося без урахування його нотаріальної заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Просив також урахувати, що заяву про відмову від позову до ОСОБА_7 він подавав у хворобливому стані, що було наслідком неправомірних дій щодо нього з боку родичів відповідача, а суд не роз`яснив йому наслідки відмови від позову, чим порушив його права. З огляду на вказане вважав свою відмову від позову процесуально нікчемною.

Вимоги щодо права безоплатного користування приміщеннями будинку додатково мотивував тим, що за договорами дарування частин будинку у співвласників виникла спільна часткова власність на будинок та право користування приміщеннями загального призначення, а відтак таке право виникло і у нього як у покупця частки будинку та кореспондуючий цьому праву обов`язок сторін договору дарування надавати йому ці приміщення у користування. Посилаючись на те, що з дня укладення договору купівлі-продажу і до моменту звернення до суду з позовом вільно користувався приміщеннями загального призначення, використовуючи їх для ремонту інженерних мереж та зберігання власних речей, договір купівлі-продажу містить посилання на Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені постановою КМУ № 572 від 08.10.1992, а ризики, пов`язані з невизначеністю у договорі купівлі-продажу переліку приміщень загального призначення, має нести продавець, позивач вважав, що має право користуватися усіма зазначеними у позові приміщеннями.

Вказав також, що цивільний закон надає йому право звернутися з вимогами про відшкодування збитків, завданих недоліками товару, як до продавця такого товару, так і до його виготовлювача, а отже він цілком правомірно звернувся до суду з позовом до продавця ОСОБА_3 , який отримав від нього кошти за проданий товар, та до номінального виготовлювача (забудовника) ОСОБА_7 . Якщо відповідач ОСОБА_3 вважає, що у завданні збитків є вина його матері ОСОБА_9 , він зможе скористатись своїм правом звернутися з регресним позовом. Розмір вимог про відшкодування збитків вважав доведеним відповідно до встановленого процесуальним законом стандарту доказування.

З приводу застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 625 ЦК України зазначив, що дана норма поширюється на усі види грошових зобов`язань, а частина 1 статті 612, частини 1, 2 статті 680 та частина 1 статті 681 ЦК України пов`язують відлік часу прострочення боржника у зобов`язанні про відшкодування вартості усунення недоліків товару із пред`явленням вимоги покупцем продавцю або із зверненням покупця з позовом до суду. Отже ураховуючи, що позовну заяву подано 11.10.2013, саме з цієї дати слід відраховувати період прострочення. Базою для розрахунку є сума збитків в розмірі 655 607 грн., підтверджена висновком експертів.

Вимоги позивача ОСОБА_2 при новому розгляді справи залишились незмінними, а саме: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників (допоміжні приміщення), будинку АДРЕСА_1 ; визнати право постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, а саме: 1/13.1 (сходи); 15/14 (сходи); 29/8,5 (сходи); 43/11,1 (сходи); 44/48.3 (підсобне); 45/12.8 (підсобне); 46/4.9 (сауна), 47/16,3 (підсобне); 48/2.8 (ванна); 49/1,7 (вбиральня); 50/74,0 (підсобне); 51/16,1 (котельня); 50/6,0 (сходи); 51/40,9 (підсобне); 52/8.0 (підсобне); 53/35,8 (підсобне).

У грудні 2017 р. відповідач ОСОБА_3 пред`явив зустрічний позов, який суд прийняв до розгляду при новому розгляді справи.

У зустрічному позові ОСОБА_3 , з урахуванням подальшої відмови від вимог до ОСОБА_6 , просив: зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 утримуватись від дій, що порушують права та інтереси ОСОБА_3 та інших ОСОБА_10 , а саме: не чинити позивачу перешкоди у користуванні електричною мережею та електрощитовою першого поверху садового будинку АДРЕСА_1 ; не входити в приміщення цокольного поверху у відсутність або без дозволу володільця цих приміщень або його представника; не використовувати цокольний поверх в якості сховища власних речей чи інших потреб без дозволу володільця цих приміщень.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , здійснюючи недобросовісно свої права власників належних їм частин садового будинку, чинять відповідачу перешкоди у користуванні майном, намагаються завдати максимальної шкоди правам та інтересам відповідача та його родини, що полягає у позбавленні можливості користування електричними кабелями внутрішньої мережі будинку, відключенні від електромережі їх частини будинку, захопленні належної їм електрощитової і встановленні на ній замка. Такими діями позивачі унеможливили нормальне проживання у будинку та спричинили відповідачу майнову шкоду, пов`язану із витратами на забезпечення електроенергією, пошуком місця проживання та іншими непередбачуваними витратами. ОСОБА_1 , маючи згідно свого договору купівлі-продажу частини садового будинку лише право на користування сантехнічним та електричним обладнанням, незаконно заволодів цокольним поверхом, пошкодив у ньому замки та почав розміщувати у ньому два своїх автомобілі та власне майно без дозволу володільця.

Заперечуючи проти вимог первісного позову відповідач ОСОБА_3 навів такі аргументи: він є правонаступником свого батька, але не є його процесуальним правонаступником з дати постановлення судом ухвали про відмову позивачів від позову до ОСОБА_7 ; посилання позивача на зміну фактичних обставин справи як на підставу зміни предмету або підстав позову не відповідає вимогам частини 4 статті 49 ЦПК України, оскільки при первинному розгляді справи підготовче засідання не проводилось, а про прийняття ним спадщини після смерті батька позивачу стало відомо ще 04.09.2015; він не є належним відповідачем за майновими вимогами про відшкодування витрат на усунення недоліків майна, оскільки у спірних правовідносинах діяв як представник продавця ОСОБА_9 ; вимоги позивача до якісних характеристик частини будинку не входили до предмету договору купівлі-продажу; про усі характеристики будинку позивач знав ще до укладення договору; експертний висновок підготовлений з порушенням порядку призначення та проведення експертизи, у зв`язку з чим є неналежним і недопустимим доказом; до приміщень загального призначення відносяться лише сходи, перешкод у користуванні якими він ніколи не чинив, а цокольний поверх позивачам не належить; у нього та його батька ніколи не існувало з позивачами спільної власності на приміщення садового будинку, оскільки всі приміщення були поділені в натурі та відокремлені.

Заперечення позивача ОСОБА_1 щодо вимог зустрічного позову мотивовані тим, що він не чинить ОСОБА_3 перешкод у користуванні спільною електричною мережею будинку та електрощитовою, наведені у зустрічному позові обставини не підтверджені належними та допустимими доказами та пропущено строк позовної давності.

При первісному розгляд справи третя особа ОСОБА_5 подав письмові пояснення, у яких наголошував, що саме позивачі порушують його права та права відповідачів, вчиняють дії, спрямовані на завдання їм шкоди, обмежують їх у користуванні власним майном, позбавляють можливості користуватись електричними кабелями внутрішньої електромережі будинку, відключили від електромережі ПАТ «Київенерго» та позбавили електропостачання, порушують право власності та право на недоторканість житла - захопили у власність чужу електрощитову, яка знаходиться на стіні першого поверху і належить відповідачам, повісили на дверцята замок та не дають ОСОБА_10 користуватись нею, електричними кабелями та під`єднуватись до електричної мережі будинку та до зовнішнього електролічильника ПАТ «Київенерго», повісили замок на насосний колодязь, ОСОБА_1 незаконно заволодів цокольним поверхом ОСОБА_7 , пошкодив замки на дверях до цього приміщення та розміщує в ньому два автомобілі та власне майно.

На новому розгляді справи ОСОБА_5 до суду не з`явився і додаткових пояснень щодо первісного та зустрічного позовів не подав, його представник ОСОБА_4 , який одночасно є представником відповідача ОСОБА_3 , заперечував проти задоволення вимог первісного позову та підтримував вимоги зустрічного позову посилаючись на наведені відповідачем обставини і обґрунтування.

Оскільки новий розгляд даної справи здійснювався з урахуванням прийнятих до розгляду заяви позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог та зустрічного позову ОСОБА_3 , прийняття яких оспорювалось сторонами, обґрунтовуючи підстави їх прийняття, суд зазначає таке.

З 15.12.2017 порядок здійснення цивільного судочинства визначається Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03.10.2017 № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України).

Відповідно до пункту 9 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи в судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Нормою частини 4 статті 49 ЦПК України передбачено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Прямої заборони приймати до розгляду при новому розгляді справи зустрічний позов чинний ЦПК України не містить, проте аналізуючи норми цивільного процесуального закону в їх сукупності можна дійти висновку, що новий розгляд справи в суді першої інстанції має здійснюватися за тими вимогами, які були предметом розгляду при первісному розгляді справи.

За обставинами справи установлено, що первісний розгляд даної справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій відбувався за правилами ЦПК України в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV, який не містив жодних обмежень щодо збільшення або зменшення розміру позовних вимог протягом усього часу розгляду справи та передбачав можливість зміни предмета або підстав позову та подання зустрічного позову до початку розгляду справи по суті, незалежно від того, чи відбувається первісний розгляд справи, чи справа перебуває на новому розгляді після скасування рішення судом касаційної інстанції (частина 2 статті 31, стаття 123 ЦПК України в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV).

Стаття 173 ЦПК України в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV визначала, що розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог та про визнання сторонами певних обставин під час попереднього судового засідання, а відтак після скасування рішення суду у даній справі і призначення нового розгляду справи сторони вправі були очікувати на прийняття судом до розгляду їх заяв про зміну предмета або підстав позову, а також зустрічний позов.

Здійснюючи новий розгляд справи, суд вирішив розглядати її в порядку загального позовного провадження та замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

На стадії підготовчого провадження з`ясувалося, що 14.12.2017, тобто в останній день чинності ЦПК України в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV, відповідач ОСОБА_3 подав до канцелярії суду зустрічний позов, який за змістом та формою відповідає вимогам статті 123 цього Кодексу.

Зі змісту заяви позивача про уточнення позовних вимог вбачається, що фактично дана заява містить у собі елементи заяви про зміну предмету позову та про збільшення розміру позовних вимог, оскільки позивач відмовився від вимог про встановлення сервітуту, конкретизував спосіб усунення перешкод у користуванні майном, доповнив позов вимогою про стягнення трьох процентів річних та здійснив розрахунок інфляційних втрат станом на 01.02.2021.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність (частина 3 статті 2 ЦПК України).

За нормою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21.10.2010).

Отже, незважаючи на те, що фактичні обставини даної справи в цілому не змінилися, а обставини, якими обґрунтовано зустрічний позов, існували ще на момент первісного розгляду справи, при прийнятті заяв сторін, вимоги яких вирішувались при новому розгляді справи, суд урахував тривалість судового процесу, характер спірних правовідносин та велику кількість інших, ініційованих відповідачем, судових справ, пов`язаних зі спірними правовідносинами, та дійшов висновку, що їх неприйняття не буде відповідати завданням та загальним засадам цивільного судочинства та матиме наслідком порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті права на справедливий суд.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку КВ № 135030, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.07.2005 № 5-5622 (ВСІ № 084202), ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 0,0637 га, розташована по АДРЕСА_4 .

На час розгляду справи в суді дана земельна ділянка має кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131.

Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 18.11.2005 № 871 ОСОБА_7 надано дозвіл на знесення існуючого садового (дачного) будинку і будівництво господарським способом нового садового (дачного) будинку у садовому товаристві «Берізка-2» по АДРЕСА_5 на ділянці № НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 150).

Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 10.04.2007 № 331 затверджено акт про прийняття в експлуатацію садового (дачного) будинку згідно з виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна технічним паспортом на садовий (дачний) будинок від 02.03.2006 по АДРЕСА_5 на ділянці № НОМЕР_1 в садовому товаристві «Берізка-2», забудовником якого є ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 34, т. 4 а.с. 68-71).

07.12.2007 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.09.2007 у цивільній справі № 2а-197/2007 видано свідоцтво про право власності, згідно з яким ОСОБА_7 на праві приватної власності належить садовий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 712,6 кв. м. (т. 2 а.с. 152- 153, 155-157).

З висновку експертів, складеного за результатами проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи (висновок № 5899/5900/14-42 від 18.02.2015), вбачається, що з наданих на дослідження документів неможливо встановити архітектурно-будівельний тип спірного будинку на період його зведення, оскільки об`єкт дослідження зведений на земельній ділянці, призначеній для ведення садівництва, згідно з технічним паспортом та договорами купівлі-продажу має відповідати визначенню будівельних норм «будівля для літнього-сезонного використання», проте згідно з технічним паспортом та актом про прийняття в експлуатацію даний будинок має житлові приміщення, призначені для цілорічного проживання.

Водночас за результатами проведеного експертами натурного обстеження об`єкта дослідження установлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_5 , ділянка № НОМЕР_1 , ж/м « ІНФОРМАЦІЯ_2 », с/т « ІНФОРМАЦІЯ_3 », є житловим, багатоквартирним, малоповерхової забудови (т. 4 а.с. 118-147).

23.12.2008 між ОСОБА_7 (дарувальником) та ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 (обдаровуваними) укладено договір дарування 48/100 частини згаданого вище садового будинку (далі також - спірний будинок, т. 1 а.с. 116-117).

За умовами вказаного договору дарувальник подарував, а обдаровувані прийняли у дар 48/100 частини (по 12/100 кожен) садового будинку АДРЕСА_1 .

Частина, яка дарується ОСОБА_3 , складається із: Ѕ частини сходової клітини 1/13,1 кв. м; 1-7/24,8 кв. м, 1-11/16,7 кв. м, 1-13/8,7 кв. м. - житлові; 1-8/1.3 кв. м. - вбиральня 1-9/11,1 кв. м - кухня; 1-10/3,4 кв. м - ванна; 1-12/13,9 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.2 договору).

Частина, яка дарується ОСОБА_9 , складається із: Ѕ частини сходової клітки 1-28/8.5 кв. м; 1-35/27,5 кв. м, 1-37/11.0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24,3 - житлові, 1-36/1,2 кв. м - вбиральня; 1-38/3,3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами.

Частина, яка дарується ОСОБА_5 , складається із: Ѕ частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-22/27,4 кв. м, 1-24/11.1 кв. м, 1-26/16.6 кв. м, 1-27/19.8 кв. м - житлові, 1-23/1,5 кв. м - вбиральня; 1-25/3,2 - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.4 договору).

Частина, яка дарується ОСОБА_11 , складається з: Ѕ частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, - житлові; 1-21/1.3 кв. м - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.5 договору).

Дослідженням змісту укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 договору дарування 48/100 частин садового будинку установлено, що сторони домовились надавати іншим співвласникам, якщо такі будуть, в користування приміщення загального призначення, які перейшли в часткову власність, і які необхідні для експлуатації та підтримання належного стану всього садового будинку, з правом постійного користування механічним, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням за межами або всередині виділених приміщень (частин садового будинку) чи садового будинку, яке обслуговує потреби всього садового будинку, в тому числі систему опалення, артезіанська свердловина та водопровід, очисна станція з комунікаціями тощо (пункт 6 договору).

Договором дарування земельної ділянки від цієї ж дати (23.12.2007) дарувальник ОСОБА_7 подарував обдаровуваним ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 48/100 від 0,6737 га згаданої вище земельної ділянки (по 12/100 кожному).

23.12.2008 між ОСОБА_7 (продавцем) та ОСОБА_6 (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначеного вище садового будинку та 12/100 від 0,6737 га земельної ділянки (т. 1 а.с. 73-74, 75, 76, 77-80, 81, 82).

Частина будинку, яка відчужується ОСОБА_6 , складається з: Ѕ частини сходової клітини 1-28/8,5 кв. м; 1-29/24,3 кв. м - коридор, 1-33/3,1 кв. м - ванна, 1-34/1,4 кв.м - вбиральня; 1-30/27,6 кв. м, 1-31/11,3 кв. м, 1-32/16,2 кв. м - житлові, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.1 договору).

04.03.2010 між ОСОБА_11 (продавцем) та ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки (т. 1 а.с. 96-97. 98, 99-100, 101).

Частина будинку, яка віджується ОСОБА_2 , складається з: Ѕ частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, 1-19/16,4 кв.м - житлові; 1-21/1,3 кв.м. - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв.м - коридор (пункт 2 договору).

03.11.2011 ОСОБА_9 , від імені якої діяла ОСОБА_12 на підставі довіреності, та ОСОБА_1 уклали попередній договір щодо купівлі-продажу частини садового будинку та земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_9 зобов`язалася у майбутньому, в строк не пізніше 17.01.2012, укласти договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки, та в рахунок належної з ОСОБА_1 суми вартості відчужуваного майна отримала від останнього аванс в сумі 55855 грн., що еквівалентно 7 000 дол. США (т. 1 а.с. 33).

17.03.2012 між ОСОБА_9 (продавцем), від імені якої діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності (т. 1 а.с. 72), та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки (т. 1 а.с. 55, 56, 57, 58. 59, 60).

Частина будинку, яка відчужується ОСОБА_1 складається з: Ѕ частини сходової клітки 1-28/8.5 кв. м, 1-35/27.5 кв. м, 1-37/11,0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24.3 - житлові, 1-36/1.2 кв. м вбиральня, 1-38/3.3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 4 договору).

Відчужувана частина садового будинку є часткою у праві спільної часткової власності, відчужується за відмовою всіх співвласників від переважного права вказаної частини садового будинку: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (пункт 11 договору).

У пункті 11 цього договору міститься посилання на те, що сторони ознайомлені зі змістом статей 210, 229-235, 334, 377, 657 Цивільного кодексу України, статей 120,125 Земельного кодексу України, статті 212 Кримінального кодексу України, статті 172 Податкового кодексу України, вимогами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Згідно з умовами, визначеними у пункті 12 цього договору, частина садового будинку, що продається, оглянута покупцем до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню нерухомості за призначенням та про які покупець хотів би зазначити у договорі, не виявлено. Претензій щодо стану відчужуваної частини садового будинку покупець до продавця не має.

Відповідно до пункту 18 цього договору продавець зобов`язується надати покупцю право постійного користування механічним, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням за межами або всередині будинку чи частини будинку, яке обслуговує більше дванадцяти сотих частин садового будинку, а також споруди і обладнання, які забезпечені для забезпечення потреб усіх співвласників будинку чи частини будинку, а також співвласників нежитлових приміщень, які розташовані у будинку.

З досліджених в суді технічних паспортів на садовий будинок АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 84-92, т. 5 а.с. 154-158, 159-162, т. 4 а.с. 58-67, т. 10 а.с. 143-152), копій технічних документів з інвентаризаційної справи на даний будинок, наданих Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (т. 3 а.с. 223-230), а також з пояснень сторін установлено, що даний будинок є закінченим будівництвом цегляним триповерховим будинком (третій поверх - мансарда) з цокольним поверхом, поділеним на шість ізольованих квартир, які перебувають у володінні та користуванні співвласників відповідно до належних їм часток, а саме: ОСОБА_7 належить трикімнатна квартира на першому поверсі; ОСОБА_3 належить трикімнатна квартира на першому поверсі; ОСОБА_5 належить трикімнатна квартира на другому поверсі; ОСОБА_2 належить трикімнатна квартира на другому поверсі; ОСОБА_6 належить трикімнатна квартира на третьому поверсі; ОСОБА_1 належить трикімнатна квартира на третьому поверсі.

Відповідно до даних останнього за датою складення технічного паспорту, виготовленого за замовленням ОСОБА_3 ПП «Актив Інвест» станом на 09.08.2016, у цокольному поверсі розташовані такі приміщення: 41/11,3 кв.м. - сходи; 42/48/3 - гараж; 43/12,8 кв.м. - підсобне; 44/4,9 кв.м. - сауна; 45/16,3 кв.м. - басейн; 46/2,6 кв.м. - ванна; 47/1,7 кв.м. - вбиральня; 48/74,0 кв.м. - гараж; 49/16,1 кв.м. - котельня (т. 10 а. с. 143-152).

05.03.2010 ОСОБА_7 уклав з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 0 та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_3 .

Згідно пункту 28 цього договору він укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення.

02.12.2012 між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , від імені яких діяв ОСОБА_3 на підставі довіреностей, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено колективний договір, метою якого є забезпечення електропостачання спірного будинку (т. 5 а.с. 22-23).

Вказаним договором сторони врегулювали відносини щодо встановлення комплексної трансформаторної підстанції (КТП) потужністю 60-100 кВт, а саме: отримання технічних умов, проектування, узгоджень, монтажних робіт, подачі напруги, укладення договору на електропостачання/користування електричною енергією, вчинення інших необхідних дій (пункт 1 договору).

Згідно з умовами, визначенимипунктом 2 колективного договору, ОСОБА_1 доручено виступити від імені сторін єдиним замовником щодо здійснення таких дій: отримання технічних умов в ПАТ «Київенерго», для чого йому надаються права подавати та приймати від імені сторін всі необхідні документи, розписуватись в усіх необхідних випадках, укладати договори з проектною організацією, здійснювати всі інші необхідні дії по представництву сторін; укладення договору з проектною організацією на проектування та отримання необхідних узгоджень встановлення КТП; укладення договору на виконання монтажних робіт по прокладенню кабельних ліній і встановленню КТП, виконання інших необхідних для встановлення КТП робіт; підписання договору на електропостачання/ користування електричною енергією; внесення оплати за договорами, прийом виконаних робіт, підписання всіх необхідних документів.

Сторони договору узгодили, що будуть здійснювати фінансування робіт спільно, згідно укладених ОСОБА_1 договорів, тексти яких перед підписанням мають бути погоджені усіма сторонами, розділивши вартість робіт (етапів робіт) на рівні частки між сторонами (пункт 3 колективного договору).

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 оскаржували окремі пункти колективного договору в судовому порядку з підстав відсутностіїх згоди на передачу своїх повноважень за довіреністю в порядку передоручення третій особі ОСОБА_1 (справа № 666/5497/14-ц) проте рішенням Дніпровського районного суду м. Черкаси від 13.11.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду херсонської області від 30.04.2015, у задоволенні позову було відмовлено (т 4 а.с. 199-200).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 замовив та оплатив роботи та послуги. передбачені колективним договором, а саме: отримав від ПАТ «Київенерго» технічні умови, замовив та отримав проектно-кошторисну документацію з електропостачання будинку АДРЕСА_3 , якою передбачена установка комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ та підключення її до магістральної електромережі, у встановленому порядку погодив проектно-кошторисну документацію та організував проведення монтажних робіт з установки КТП та підключення до неї своєї квартири, квартир ОСОБА_6 і ОСОБА_2 та сходових клітин 2 і 3 поверхів.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами (т. 1 а.с. 156-206, т. 3 а.с. 3-208, 235-250, т. 4 а.с.1-36).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи (висновок № 5899/5900/14-42 від 18.02.2015) вартість робіт з електропостачання будинку АДРЕСА_3 склала 468 570 грн. (т. 4 а.с. 118-147).

08.10.2013 ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 0, та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_3 (т. 5 а.с. 91).

20.10.2013 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підписали додаток № 1 до договору про порядок володіння та користування спільним майном від 06.11.2012, яким зафіксували, що ОСОБА_1 виготовив електрощитову, яку розмістив на першому поверсі будинку, та уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією на електропостачання своєї частини будинку.

За умовами цього договору його сторони домовились, що належна ОСОБА_1 електрощитова передається безвідплатно у їх спільну сумісну власність, при цьому ОСОБА_1 надає ОСОБА_6 та ОСОБА_2 право користування електричною енергією та здійснює їх під'єднання до елекрощитової (т. 5 а.с. 103).

Зміст даного договору свідчить про те, що раніше було укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, однак такий договір в матеріалах справи відсутній.

За обставинами справи установлено, що з 2012 р. між сторонами почали виникати непорозуміння з приводу неналежного, на думку позивачів, технічного стану інженерних мереж і комунікацій спірного будинку, що переросло у тривалий особистісний конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Наслідком цього конфлікту стало те, що частини будинку, які належать ОСОБА_3 та членам його родини, не були підключені до комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ, у зв`язку з чим електропостачання квартир ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 припинилося.

18.10.2013 ОСОБА_7 звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою, у якій просив поновити його законне право на користування електроенергією за адресою спірного будинку

Листом від 08.01.2014 ПАТ «Київенерго» повідомило ОСОБА_7 про укладення договору про користування електричною енергією з ОСОБА_1 та про те, що електропостачання за вказаною адресою не припинялось.

Відтак із жовтня 2013 р. електропостачання у належних ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 квартирах було відсутнє, на повторне звернення ОСОБА_7 щодо продовження строку дії договору про користування електричною енергією від 05.03.2010 № 0 ПАТ «Київенерго» відповіло відмовою.

21.10.2013 ОСОБА_3 уклав з сусідом ОСОБА_13 договір про тимчасове надання послуг споживання електроенергії, відповідно до якого ОСОБА_13 погодився прокласти до належної відповідачу частини будинку електричний кабель та подавати обмежену кількість електроенергії для часткового освітленні кімнат та роботи електропомпи опалювального котла (т. 5 а.с. 47).

Водночас ОСОБА_7 , не погоджуючись з діями ПАТ «Київенерго» щодо переоформлення договору про користування електричною енергією та особового рахунку на ОСОБА_1 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про порушення прав споживача на послуги з електропостачання та відшкодування шкоди (цивільна справа № 757/21019/14-ц), проте рішенням суду від 19.05.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.07.2014, у задоволенні позову було відмовлено (т. 5 а.с. 166-169).

Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні позову, суд послався, зокрема, на те, що технічною перевіркою вузла обліку електричної енергії за адресою спірного будинку підтверджено наявність електропостачання будинку на межі експлуатаційної відповідальності енергопостачальної організації, яка згідно з пунктом 2.4 Правил користування електричною енергією встановлена на вихідних клемах розрахункового засобу обліку, оскільки ввідно-розподільчий пристрій та засіб обліку розміщені ззовні будівлі.

В подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до Дніпровського районного суду м. Херсона з позовом до ПАТ «Київенерго» з вимогами про спонукання укласти договір про стандартне приєднання до електромереж спірного будинку (цивільна справа № 666/6260/14-ц) та рішенням суду від 24.03.2015 позов задоволено частково, а саме: визнано дії ПАТ «Київенерго» неправомірними; визнано прикладені позивачами документи достатніми для укладення з ними договорів відповідно до вимог постанови НКРЕ № 32 від 17.01.2013 «Про затвердження Правил приєднання електроустановок до електричних мереж»; зобов`язано відповідача укласти з позивачами окремі договори про стандартне приєднання їх електроустановок до електромереж; стягнуто моральну шкоду (т. 5 а.с. 106-108, 109).

На підставі цього рішення ОСОБА_5 уклав з ПАТ «Київенерго» договір про стандартне під'єднання належної йому частини будинку (квартир) до електричних мереж (т. 5 а.с. 38-44).

Доказів виконання даного рішення суду щодо ОСОБА_3 у матеріалах справи немає.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, спадщину після його смерті прийняв син ОСОБА_3 (т. 7 а.с. 111, т. 12 а.с. 165, 166).

Мотивувальна частина рішення.

Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України (далі - ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до положень статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Цивільне законодавство передбачає можливість набуття права власності (спільної власності) на новостворене нерухоме майно майно, на підставі правочинів, внаслідок спадкування тощо.

Спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (частина 1 стаття 356 ЦК України).

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

За обставинами справи установлено, що ОСОБА_7 на підставі правочину набув право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_4 , відведену для садівництва, на якій господарським способом побудував багатоквартирний житловий будинок.

Після прийняття будинку до експлуатації та реєстрації права власності ОСОБА_7 розпорядився частиною належного йому об`єкта нерухомості, передавши у володіння та користування обдаровуваних та покупця ОСОБА_6 конкретні, фізично відособлені, частини будинку (квартири).

В подальшому у володіння та користування покупців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 так само перейшли конкретні, фізично відособлені, частини будинку (квартири).

Незважаючи на те, що у володіння та користування обдаровуваних та покупців перейшла частина майна в натурі, спірний будинок з моменту реєстрації права власності на нього за ОСОБА_7 і до цього часу залишається єдиним цілим, окремі поштові адреси наявним в будинку квартирам не присвоювались, записи про реєстрацію квартир як окремого індивідуально визначеного нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились.

Наведене означає, що договір дарування та договори купівлі-продажу є вираженням волі сторін цих договорів на встановлення порядку володіння та користування спільним майном.

Отже сукупність установлених судом обставин дає підстави для висновку, що будинок АДРЕСА_3 є об`єктом права спільної часткової власності, учасникам якої належать чітко визначені ідеальні частки у праві власності на цей будинок, при цьому співвласники, які набули право власності на підставі договорів дарування та договорів купівлі-продажу ( ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), отримали у володіння та користування конкретні, фізично відособлені, приміщення (квартири).

Натомість у володінні та користуванні ОСОБА_7 , якому належить 40/100 частин у праві власності на спірний будинок, залишились інші приміщення, які не виділені в натурі іншим співвласникам, а саме: трикімнатна квартира на першому поверсі та приміщення цокольного поверху.

Вимоги позивачів про визнання права на безоплатне постійне користування приміщеннями загального призначення (допоміжними приміщеннями) спірного будинку та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ними ґрунтуються на умовах договору дарування та договору купівлі-продажу, зміст яких викладений вище.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 725 цього Кодексу передбачено, що договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо).

Дарувальник має право вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на нього обов`язку на користь третьої особи.

У разі смерті дарувальника, оголошення його померлим, визнання безвісно відсутнім чи недієздатним виконання обов`язку на користь третьої особи має право вимагати від обдаровуваного особа, на користь якої встановлений цей обов`язок.

Судом установлено, що дарувальник ОСОБА_7 , який поклав на обдаровуваних обов`язок надавати іншим співвласникам в користування приміщення загального призначення, які необхідні для експлуатації та підтримання належного стану всього будинку (пункт 6 договору дарування), помер, а обдаровуваний ОСОБА_3 не визнає право позивачів на користування такими приміщеннями та чинить їм у цьому перешкоди.

Оскільки ні договір дарування, ні договір купівлі-продажу не містять переліку приміщень загального призначення, якими мають право користуватися співвласники спірного будинку, виникла необхідність у тлумаченні умов відповідних пунктів даних договорів.

Стаття 637 ЦК України визначає, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

За положеннями статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (частина 3).

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи експерти визначили архітектурно-будівельний тип спірногобудинку як житловий, багатоквартирний, малоповерхової забудови.

Даний висновок ґрунтується на вимогах діючих в Україні нормативних документів в галузі будівництва, повністю узгоджується з іншими, дослідженими та перевіреними судом доказами, і не суперечить ним, а тому суд погоджується з доводами позивача про те, що при тлумаченні зазначеного у пункті 6 договору дарування терміну «приміщення загального призначення», який включає більш вузьке поняття «допоміжні приміщення», слід застосовувати значення, що застосовується при регулюванні відносин щодо здійснення права власності у багатоквартирному будинку.

Пункт 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» дає визначення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку як приміщень, призначених для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Отже ураховуючи, що з договору дарування чітко вбачається намір сторін надати в користування співвласникам будинку приміщення, необхідні для експлуатації та підтримання його належного стану, та правокористування обладнанням (механічним, електричним, сантехнічним та іншим), яке обслуговує потреби усього будинку, в тому числі систему опалення, артезіанську свердловину та водопровід, очисну станцію з комунікаціями, суд визнає обґрунтованими вимоги позову про визнання права постійного безоплатного користування розташованими на цокольному поверсі котельнею площею 16,1 кв.м. та підсобним приміщенням площею 12,8 кв.м., у якому знаходиться обладнання, що забезпечує функціонування будинку

З метою усунення перешкод у користуванні належним позивачам майном (квартирами) та вищевказаними приміщеннями їм слід також надати право користування усіма сходами будинку, в тому числі і сходами цокольного поверху, оскільки у протилежному випадку вони не зможуть потрапити до приміщень загального призначення, а спір не буде вирішений.

Зміст наявних в матеріалах справи оголошень у мережі Інтернет про продаж квартир у спірному будинку, де зазначено про можливість придбання власником квартири паркомісця на цокольному поверсі (т. 1 а.с. 123), свідчить про відсутність наміру дарувальника надавати співвласникам право безкоштовного користування паркомісцем (гаражем) та безпідставність таких очікувань з боку покупців.

Відтак, цільове призначення інших приміщень, до яких позивачі просять надати доступ, яке суд визначив за технічним паспортом на даний будинок, виготовленим станом на 09.08.2016, дає підстави для висновку, що ці приміщення перейшли в одноособове володіння і користування ОСОБА_7 і не є приміщеннями загального призначення, а тому підстави для задоволення позову цій частині відсутні.

Правовою підставою вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на усунення недоліків майна є, зокрема, положення статті 678 ЦК України, яка визначає правові наслідки передання товару неналежної якості.

За приписами цієї статті покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.

Отже дана норма чітко визначає коло осіб, які мають нести відповідальність за продаж товару неналежної якості.

За обставинами справи установлено, що виготовлювачем (забудовником) спірного будинку був ОСОБА_7 , який помер, продавцем (відчужувачем) товару була ОСОБА_9 , а відповідач ОСОБА_3 у спірних правовідносинах з позивачем ОСОБА_1 діяв не від свого імені, а від імені та в інтересах продавця майна на підставі довіреності, посвідченої 23.12.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О. О.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина 1 статі 237 ЦК України).

Відповідно до положень статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Наведене означає, що вчинення правочину представником є підставою для виникнення відповідних правовідносин між представлюваваним і особою, з якою уклав правочин представник.

Отже, внаслідок укладення представником ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 права і обов`язки продавця за цим договором виникли у ОСОБА_9 , а права і обов`язки покупця - у ОСОБА_1 .

Позивач посилається на те, що ОСОБА_9 була лише номінальним власником майна, а його фактичним власником і продавцем був її син - відповідач ОСОБА_3 , який діяв на законних підставах, за довіреністю, яка надавала йому право розпоряджатися усім майном, і якому він передав гроші за товар.

Однак вказані доводи позивача не ґрунтуються на законі, оскільки право продажу товару належить його власнику (стаття 658 ЦК України), що є абсолютно логічним, оскільки за загальним правилом «ніхто не може передати більше прав, ніж наділений сам».

Жодних обмежень щодо видачі довіреності на право розпорядження усім майном представлюваваногота отримання представником грошей за товар закон не передбачає.

У спірних правовідносинах також не встановлено існування передбачених даною нормою обставин обмеження права власника на продаж товару, що має місце у випадках примусового продажу та інших випадках, встановлених законом.

Отже та обставина, що у спірних правовідносинах купівлі-продажу з позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_3 діяв не від свого імені, а від імені та в інтересах продавця майна, унеможливлює покладення на нього відповідальності за недоліки чужого майна.

Даючи оцінку доводам позивача про те, що ОСОБА_3 має нести відповідальність за недоліки товару як спадкоємець виготовлювача, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1231 цього Кодексу до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, яка відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_7 .

На необхідність залучення до участі у справі правонаступника померлого відповідача ОСОБА_7 вказав суд касаційної інстанції скасовуючи первісне рішення у даній справі.

На виконання даної вказівки на новому розгляді справи суд постановив відповідну ухвалу, проте постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2019, залишеною без змін постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2020 ухвалу суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення ОСОБА_3 до участі у справі як правонаступника померлого ОСОБА_7 .

Приймаючи дані рішення суди апеляційної та касаційної інстанції виходили із того, що ОСОБА_3 не може бути залучений до участі в справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_7 з огляду на існування чинної ухвали від 04.09.2015 про відмову позивачів від позовних вимог до ОСОБА_7 та закриття провадження відносно останнього.

За таких обставин покладення ОСОБА_3 як на спадкоємця виготовлювача неякісного товару не має під собою належного правового обґрунтування.

Оскільки заявлення вимог до неналежного відповідача є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, суд не дає оцінки іншим обставинам, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень у цій частині.

Водночас судом установлено, що ОСОБА_3 як співвласник спірного будинку уклав колективний договір щодо заміни системи електропостачання спірного будинку, за умовами якого зобов`язався нарівні з іншими співвласниками здійснювати фінансування відповідних робіт.

Цей договір сторонами або в судовому порядку не розривався, недійсним не визнавався і не скасувався, а відтак він є чинним.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

На надмірність чи зайвість здійснених позивачем витрат щодо заміни системи електропостачання відповідач не посилався.

Отже, виходячи визначених статтею 14 ЦК України меж виконання цивільних обов`язків, законодавчого правила щодо обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України), загальних умов виконання зобов`язання (стаття 526 ЦК України) та встановленого судом факту здійснення ОСОБА_1 витрат на забезпечення належного функціонування спільного майна, суд вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_3 як співвласника спірного будинку 1/6 частини коштів, сплачених позивачем за роботи та послуги, пов`язані з встановленням та підключенням комплексної трансформаторної підстанції.

Доказів, які б свідчили про існування між сторонами домовленості про участь в інших витратах, пов`язаних зі спільним майном (санітарно-технічні роботи, ремонт елементів покриття), суду не надано, а тому вимоги позову в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Що стосується витрат на виконання робіт з підготовки квартир до ремонту, то вимоги про їх стягнення є явно необґрунтованими, оскільки кожен зі співвласників, який отримав у своє володіння і користування фізично відокремлену частину майна, має самостійно нести витрати на його ремонт та утримання.

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи вартість робіт з електропостачання спірного будинку склала 468 570 грн.

За загальним принципом цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, письмовими доказами та висновками експертів.

Зі змісту висновку експертів убачається, що його складено судовими експертами в галузі дослідження об`єктів нерухомості та оціночної вартості будівельних об`єктів і споруд, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Визначаючи вартість робіт з електропостачання спірного будинку, експерти за результатами дослідження та аналізу наданої позивачем проектно-кошторисної документації надали висновок, який за змістом відповідає вимогам статей 66, 147 ЦПК України (в редакції Закону від 18.03.2004 № 1618-IV), та узгоджується з наявною в матеріалах справи документацією.

Своїх розрахунків, які б спростовували висновок експертів, відповідач не надав.

З урахуванням наведеного висновок експертів суд вважає належним і допустимим доказом на підтвердження вартості робіт із заміни системи електропостачанняспільного майна та покладає його в обґрунтування свого рішення, оскільки не встановлено обставин, які б давали підстави для його відхилення.

Зважаючи на викладене, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення частини вартості робіт з електропостачання спільного майна в розмірі 78 095 грн. (468 570/6).

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Невиконане відповідачем ОСОБА_3 зобов`язання за колективним договором є грошовим, а відтак на спірні правовідносини поширюються приписи статті 625 ЦК України.

Строк виконання співвласниками зобов`язань про фінансування робіт з електропостачання колективним договором не визначений, а тому позивач цілком обґрунтовано пов`язав початок відліку часу прострочення з пред`явленням даного позову (11.10.2013).

Однак такі обґрунтування стосуються лише частини грошових вимог, докази щодо яких були надані разом із позовною заявою, а право позивача на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, щодо усього розміру грошового зобов`язання суд визнає з дати заявлення ним остаточних вимог, підтверджених висновком експертів (01.04.2015).

Дослідженням матеріалів справи установлено, що при пред`явленні позову були надані докази витрат на заміну системи електропостачання спільного майна на суму 49 882 грн. (т. 1 а.с. 172, 173, 175).

1/6 частина від цієї суми становить 8 315,33 грн., що і є базою для нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 01.11.2013 (визначеної позивачем дати початку відліку) по 01.04.2015.

Отже за період з 01.11.2013 по 01.03.2021 (визначену позивачем дату) прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 2 679 днів, з них: на 517 днів прострочено виконання грошового зобов`язання на суму боргу в розмірі 8 315,33 грн.; на 2 162 дні прострочено виконання грошового зобов`язання на усю суму боргу в розмірі 78 095 грн.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).

Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

Відтак здійсненими судом розрахунками установлено, що втрати позивача від інфляції склали: 3 834,88 грн. - за період прострочення з 01.11.2013 по 01.04.2015; 63 147,62 грн. - за період прострочення з 01.04.2015 по 01.03.2021, а три проценти річних від прострочених сум становлять: 353,33 грн. - за період прострочення з 01.11.2013 по 01.04.2015; 13 864,54 грн. - за період прострочення з 01.04.2015 по 01.03.2021.

Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими і доведеними грошові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в загальному розмірі 159 295,37 грн. (78 095 грн. + 3 834,88 грн. + 63 147,62 грн. + 353,33 грн. + 13 864,54 грн.).

Відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійснення своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб… .

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 не допускає позивачів уцокольний поверх, де розташовані приміщення загального призначення, вимоги про визнання права користування якими суд визнав обґрунтованими.

В свою чергу позивачі чинять відповідачу перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, які забезпечують електропостачання спільного майна.

Вказані обставини підтверджуються сукупністю досліджених та перевірених судом доказів, а саме: наявним в матеріалах справи відеозаписом встановлення ОСОБА_3 грат на вході до цокольного поверху; змістом укладеного 20.10.2013 між ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_2 додатку № 1 до договору про порядок володіння та користування спільним майном; змістом протоколів зборів співвласників спірного будинку; змістом листування позивачів з іншими співвласниками; змістом переписки відповідача з ПАТ «Київенерго» та ПрАТ ДТЕК «Київські електромережі»; фактами численних звернень відповідача та його родичів до поліції та до суду з метою захисту порушених прав.

Заява позивача про пропущення відповідачем строку позовної давності не грунтується на законі, оскільки на вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю позовна давність не поширюється.

Отже ураховуючи, що неправомірні дії вчинялися як позивачами, так і відповідачем, тобто були обоюдними, суд вважає обґрунтованими вимоги первісного та зустрічного позовів про усунення перешкод у користуванні майном.

З огляду на конкретні прояви неправомірної поведінки відповідача суд вважає ефективним способом захисту порушених прав позивачів зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні сходами спірного будинку, підсобним приміщенням цокольного поверху (номер приміщення 43) і котельнею та надати вільний доступ до даних приміщень шляхом надання ключів від встановлених на вході до цокольного поверху дверей (грат).

Ефективним способом захисту порушених прав відповідача, з урахуванням обраного ним способу захисту, суд вважає зобов`язання позивачів утримуватись від дій, що порушують права та інтереси відповідача, та не чинити йому перешкод у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією та надати до них вільний доступ.

Визнання судом права користування позивачів приміщеннями загального призначення, в тому числі і тими, які розташовані у цокольному поверсі, виключає задоволення вимог зустрічного позову про зобов`язання позивачів не входити в приміщення цокольного поверху у відсутність або без дозволу володільця цих приміщень.

Що стосується вимог зустрічного позову про зобов`язання позивачів не використовувати цокольний поверх в якості сховища власних речей чи інших потреб без дозволу володільця цих приміщень, то належних та достатніх доказів вчинення позивачами таких дій на час розгляду справи суду не надано.

У разі, якщо визначені судом способи захисту порушених прав сторін виявляться недостатніми для врегулювання спірних правовідносин, сторони не обмежені у праві звернення до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилами, встановленими статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати , пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас відповідач до закінчення судових дебатів заявив про намір подати додаткові докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд вбачає підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат в іншому судовому засіданні шляхом ухвалення додаткового рішення.

Вирішення питання про вжиті судом заходи забезпечення позову.

Згідно з положеннями частин 7, 8 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Отже з огляду на результат розгляду справи на даний час відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати право ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ) як співвласників житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), на постійне безоплатне користування приміщеннями загального призначення у даному будинку, а саме: сходами цокольного поверху площею 11,1 кв.м., номер приміщення 41; сходами першого поверху площею 13,1 кв.м., номер приміщення 1; сходами другого поверху площею 14,7 кв.м., номер приміщення 14; підсобним приміщенням цокольного поверху площею 12,8 кв.м., номер приміщення 43; котельнею, розташованою в цокольному поверсі, площею 16,1 кв.м., номер приміщення 49 (номери приміщень визначені згідно Технічного паспорту на даний будинок, виготовленого ПП «Актив Інвест» станом на 09.08.2016).

Зобов`язати ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ) не чинити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ) перешкоди у користуванні зазначеними вище приміщеннями загального призначення та надати вільний доступ до приміщень загального призначення цокольного поверху шляхом надання ключів від встановлених на вході до даних приміщень дверей.

Стягнути з ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) 1/6 частину вартості робіт з електропостачання житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 , з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2021 року, в загальному розмірі 159 295 гривень 37 копійок.

Зобов`язати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ) утримуватись від дій, що порушують права та інтереси ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ) як співвласника житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Зобов`язати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_3 ) не чинити ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ) перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання даного житлового будинку та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції.

В решті вимог первісного та зустрічного позовів відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 27 травня 2021 р. о 16-15 год. без виклику сторін.

Відповідачу ОСОБА_3 подати докази щодо розміру понесених судових витрат у строк до 24 травня 2021 року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: