Дата документу 17.08.2021 Справа № 2-1187/10
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 2-1187/10

Провадження №22-ц/807/3085/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 24 червня 2021 року, в складі судді Коломаренко К.А., у справі за заявою акціонерного товариства «ОТП Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року АТ «ОТП Банк» звернулось до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування заяви зазначало, що 14.04.2010 Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по цивільній справі №2-1187/2010 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 222 926,48 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи в розмірі 120 грн., витрат на оплату судового збору в розмірі 1 700,00 грн.

30.06.2010 Ленінським районним судом міста Запоріжжя видано виконавчий лист на підставі вищевказаного рішення суду.

11.06.2010 виконавчий лист щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 був направлений Стягувачем до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (наразі Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) для виконання.

30.05.2014 представником Стягувача направлено запит до відділу ДВС щодо виконавчого провадження, відповідь не отримана.

19.09.2014 представником Стягувача направлено запит до відділу ДВС щодо виконавчого провадження, відповідь не отримана.

21.01.2021 представником Стягувача направлено запит до ВДВС щодо виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1187/2010 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 222 926,48 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи в розмірі 120 грн, витрат на оплату судового збору в розмірі 1 700,00 грн.

22.01.2021 представником Стягувача отримана відповідь відділу ДВС, зі змісту якої стало відомо, що виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом міста Запоріжжя 30.06.2010 відносно ОСОБА_1 знаходився на виконанні у Дніпровському відділі ДВС у м. Запоріжжі (ВП 26289646), вказане виконавче провадження 20.06.2012 згідно з п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було завершене та повернуто виконавчий документ Стягувачу.

Посилаючись на те, що доказів відправлення чи отримання Стягувачем оригіналу виконавчого документу, відділ ДВС не надав, а ПАТ «ОТП Банк» повідомляє, що не отримував оригіналу виконавчого листа №2-1187/2010, просить суд видати дублікат виконавчого листа №2-1187/2010, виданого Ленінським районним судом міста Запоріжжя 30.06.2010 ПАТ «ОТП Банк» відносно ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 222 926, 48 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи в розмірі 120 грн, витрат на оплату судового збору в розмірі 1 700,00 грн.; поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1187/2010, виданого Ленінським районним судом міста Запоріжжя 30.06.2010 ПАТ «ОТП Банк» відносно ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 222 926, 48 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи в розмірі 120 грн, витрат на оплату судового збору в розмірі 1 700,00 грн..

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2021 року в задоволенні заяви АТ «ОТП Банк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року, не виконане, а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби не перебуває. Судом не надано оцінки посилання стягувача на те, що ним копію постанови про повернення та оригінал виконавчого листа отримано не було. При цьому, неотримання виконавчого документа стягувачем об`єктивно унеможливлює пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про місце та час розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви, виходив з того, що оскільки заявником не доведено факт втрати виконавчого листа, підстави для видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення відсутні.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2010 року в справі № 2-1187/10 позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 222 926, 48 грн., держмито у розмірі 1700, 00 грн, та 121, 00 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення (а.с. 30).

Оригінал виконавчого листа № 2-1187/2010 від 14 квітня 2010 року було видано ПАТ «ОТП Банк» 30 червня 2010 року зі строком пред`явлення до 27 квітня 2013 року (а.с. 18).

При цьому державним виконавцем 16 лютого 2011 року виконавчий лист був повернутий стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на день повернення виконавчого документа) - з відомостей, що містяться в копії виконавчого листа, наданого заявником.

Листом Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.01.2021 вих №7/94, на запит ПАТ «ОТП Банк», стягувача повідомлено про те, що згідно перевірки даних ЄДРВП встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі виконавчої служби знаходився виконавчий лист №2-1187/2010 від 30.06.2010, виданий Комунарським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 224 746,48 грн (ВП26289646). Вищевказане провадження 20.06.2012 згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було завершено та повернуто виконавчий документ стягувачу (а.с. 23).

На час відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1187/2010 та повернення виконавчого документа стягувачеві діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року .

На час звернення ПАТ «ОТП Банк» до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання вже діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент повернення виконавчого листа) повернення виконавчого документа стягувачеві не позбавляє його права пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених ст. 21 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що строк пред`явлення виконавчого листа №2-1187/2010 до виконання закінчився.

Відповідно до ч.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як на поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заявник посилався на те, що з відповіді відділу ДВС стало відомо, що виконавчий лист №2-1187/2010 знаходився на виконанні у Дніпровському відділі ДВС у м. Запоріжжі, виконавче провадження 20.06.2012 згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було завершено та повернуто виконавчий документ стягувачу. Проте, ПАТ «ОТП Банк» не отримував оригіналу виконавчого листа.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, з листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі (а.с. 23) вбачається, що 20.06.2012 виконавче провадження (ВП 26289646) згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було завершено та виконавчий документ №2-1187/2010 повернуто стягувачу. Повторно виконавчий лист №2-1187/2010 на виконання до відділу не надходив.

Колегія суддів звертає увагу, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.

Позивач зобов`язаний здійснювати контроль за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах ДВС.

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доведеність поважності причин пропуску цього строку за правилами статті 81 ЦПК України покладається на заявника.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Посилання заявника на те, що ним направлялись запити до відділу ДВС у 2014 році не свідчить про вчинення ним усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.

Стягувач протягом тривалого часу не цікавився ходом виконання судового рішення, із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання звернувся до суду лише в 2021 році. Заявником не надано доказів щодо неможливості звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та із заявою про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання рішення суду до 2021 року.

Зазначені заявником підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не можна розцінювати як наведення поважних причин пропуску строку із зазначенням обставин, які були об`єктивно непереборними для вчасного звернення до суду.

Заявник лише констатує, що виконавчий документ втрачено, без зазначення об`єктивно непереборних обставин.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, тим чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України" заява № 32053/13 ).

Ураховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки заявником не доведено поважності причин пропуску строку для подання виконавчого листа до виконання, заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що виходячи з положень частини шостої статті 12 Закону № 1404-VIII, частини першої статті 433 ЦПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України у разі, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Оскільки строк для пред`явлення виконавчого документа №2-1187/2010 до виконання сплив, і суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, відповідно до частини 1 пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа №2-1187/2010.

Ураховуючи викладене, заява ПАТ «ОТП Банк» про видачу дублікату виконавчого листа задоволенню не підлягає.

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для видачі дублікату виконавчого листа. Проте, не врахував позицію Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11, та помилково зазначив, що строк на пред`явлення виконавчого листа не підлягає поновленню у зв`язку з відсутністю підстав для видачі дублікату виконавчого листа.

Однак, на думку колегії суддів, вказане не вплинуло на правильність висновків суду про відсутність підстав для задоволення заяви ПАТ «ОТП Банк».

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 24 червня 2021 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова