Справа № 467/975/21
Провадження № 2/467/328/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.12.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Кологривої Т.М.
за участю секретаря судового засідання Савчук О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
На підставі цього за рішенням відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач, у свою чергу, зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, погашати заборгованість за кредитом і нарахованими відсотками, а так само і оплачувати комісії банку.
Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, своєчасно не здійснив погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, внаслідок чого станом на 30 серпня 2021 року має перед банком заборгованість за загальну суму 22 999,08 грн., із яких: 16 136,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 6 862,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.
За таких обставин представник позивача просив суд стягнути вказану заборгованість із відповідача на користь банку разом із судовим збором, що сплачений за звернення із позовом у розмірі 2 270 грн.
Спрощене провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2021 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача - фізичної особи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, паралельно висловивши свою позицію щодо підтримання заявлених ним позовних вимог.
Відповідач в судове засідання також не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно, причин свого неприбуття не повідомив, будь - яких заяв чи то клопотань, у тому числі й по суті справи, не направляв.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Суд установив, що 15 грудня 2016 року відповідач власноручно підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А- Банку, відповідно до якої надав згоду на те, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованим в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Одночасно, відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті А- Банку.
Із матеріалів справи, як то, розрахунку заборгованості слідує, що відповідач кредитні кошти отримав, користувався ними та здійснював погашення за кредитним договором, зокрема, останнє погашення здійснив 13 жовтня 2020 року у розмірі 1 850 грн.
З твердженням позивача, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором у частині погашення заборгованості за тілом та нарахованими відсотками, він заборгував банку саном на 30 серпня 2021 року 22 999,08 грн., із яких: 16 136,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 6 862,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.
Отже, вирішуючи спір по суті, суд враховує таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, як у даному випадку «Акцент Банк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У даному випадку має місце той факт, що у Анкеті - заяві, підписаній відповідачем 15 грудня 2016 року, містяться лише його анкетні дані та згода на приєднання до Умов і Правил надання банківських послу в А- Банку.
Ані розмір кредитного ліміту, ані розміру процентів за користування кредитом у Анкеті - заяві не зазначені. Так само у ній відсутні й дані щодо порядку нарахування процентів чи порядку зміни процентної ставки.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім його тіла, стягнути проценти за користування кредитними коштами, виходячи із розрахунку 46,8 % на рік.
Однак, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав суду лише Умови та Правила надання банківських послуг в А - Банку і витяг із цих Умов та Правил.
Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Умовами та Правилами надання банківських послуг в А- Банку ознайомився і погодився відповідач, підписуючи Анкету - Заяву.
А також те, що цей документ на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, у тому числі й щодо їх розміру.
Водночас, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача могли неодноразово змінюватись самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у його заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила, а так само і витяг із них не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг і витяг із них, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Отже, Умови та Правила надання банківських послуг та витяг із них, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження висунутих вимог, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ним та банком 15 грудня 2016 року шляхом підписання Анкети - заяви.
Як наслідок, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому виді розмір, форму і порядку сплати процентів за користування кредитними коштами.
Стосовно зазначення у Анкеті - заяві обов`язку відповідача отримання примірника договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту АТ «Акцент - Банк», то суд відмічає повну відсутність у нього доказів щодо виконання відповідачем цієї умови та враховує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
А тому, відсутні підстави вважати, що про повідомлення відповідача про умови кредитування та узгодження зі ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, у частині розміру процентної ставки, порядку та умов її нарахування.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
За такого, суд вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих ним процентів за користування кредитними коштами у розмірі 6 862,75 грн.
В той же час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернуті, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, тобто лише в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 136,33 грн., який підтверджено наявним у справі розрахунком заборгованості.
Отже, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними лише у частині сплати заборгованості за тілом кредиту, а тому позов підлягає частковому задоволенню з мотивів, що наведені вище.
Стосовно ж стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 762 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 592,65 грн. судового збору, що становить 70,16 % розміру задоволених позовних вимог.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
У решті вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива