Провадження № 22-ц/802/1069/21 Категорія: 9 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Ганжа М. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Копачівської сільської ради Рожищенської сільської ради Рожищенського району Волинської області Данилевич Ірини Євгеніївни, ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Підгайцівська сільська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування рішення про державну реєстрацію та запису про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2021 року,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора Копачівської сільської ради Рожищенської сільської ради Рожищенського району Волинської області Данилевич Ірини Євгеніївни, ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію та запису про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав посилаючись на такі обставини.

Підгайцівська сільська рада була власником земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:6574 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області. У 2008 році на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 за № 33/15 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу вищевказаної земельної ділянки та передачі її в оренду. Рішенням Підгайцівської сільської ради від 10.10.2008 за № 34/14 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться на території Підгайцівської сільської ради та передачі в оренду. Вказаний договір оренди був укладений між ним та Підгайцівськю сільською радою строком на 49 років та відповідно зареєстрований у Луцькому РВ ДП Центр ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 28.01.2009 за № 01.

В подальшому власником земельної ділянки став ОСОБА_2 .

Підставою для державної реєстрації слугували відомості з ДЗК, серія та номер: 20512231, виданий 10.06.2020, видавник: Державний земельний кадастр. У відповідь на адвокатський запит державним реєстратором Копачівської сільської ради Данилевич І.Є. була надана відповідь від 07.07.2020, з змісту якої вбачається, що 05.06.2020 до державного реєстратора звернувся ОСОБА_2 з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:6574. До відповіді державним реєстратором було долучено копію витягу від 20.05.2020 з ДЗК про земельну ділянку, номер витягу НВ-020 від 20.05.2020, з якого вбачається, що право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:6574 з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТзОВ «Горизонт» та на підставі рішення органу місцевого самоврядування рішення сесії Підгайцівської сільської ради від 10.10.2008 за № 34/14. 03.08.2020 у відповідь на запит ГУ Держгеокадастру у Волинській області надало відповідь, згідно якої повідомило, що вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі земель 28.01.2009 за реєстраційним номером 01 на підставі договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та Підгайцівською сільською радою. Також зазначено, що відомості про земельну ділянку перенесено з помилкою щодо власника та користувача земельної ділянки. Крім цього, у відповідь на адвокатський запит ТзОВ «Горизонт» повідомило, про те що, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ТзОВ «Горизонт» на ім`я ОСОБА_2 не складався та договорів на виконання робіт з землеустрою не укладалось. Згідно довідки з Підгайцівської сільської ради від 24.07.2020 за № 1299 вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:6574 є комунальною власністю Підгайцівської сільської ради. У відповідь на адвокатський запит архівний відділ Луцької районної Державної адміністрації надав копії рішень Підгайцівської сільської ради від 05.09.2008 за № 33/15 та від 10.10.2008 за № 34/14, з яких вбачається, що рішення приймались стосовно нього, а не відповідача у справі ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52585347 від 10.06.2020 11:21:09 Данилевич І.Є. , Копачівська сільська рада Рожищенського району, яким проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку :03:001:6574, площею 0.0132 за ОСОБА_2 ; скасувати реєстраційний запис державного реєстратора Данилевич І.Є., Копачівська сільська рада Рожищенського району, Волинська область, номер запису про право власності: 36814815 від 05.06.2020 15:58:24 на земельну ділянку :03:001:6574, площею 0.0132 за ОСОБА_2 ; вирішити долю розподілу судових витрат.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_3 оскаржив це рішення з підстав порушення норм матеріального права судом, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 06.12.2021, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін у зв`язку з таким.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Підгайцівської сільської ради Луцького р-ну від 05.09.2008 за № 33/15 був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передачу її в оренду ОСОБА_1 .

Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького р-ну від 10.10.2008 за № 34/14 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться на території Підгайцівської сільської ради Луцького р-ну та передачі їх в оренду, зокрема й щодо спірної ділянки.

Згідно з договором оренди, укладеного між ОСОБА_1 та Підгайцівською сільською радою Луцького р-ну, позивачу було передано в користування земельну ділянку площею 0, 0132 га, у тому числі ріллі - 0, 0132 га сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області строком на 49 років. Вказаний договір був зареєстрований у Луцькому РВ ДП Центр ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 28.01.2009 за № 01.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 213367753 від 22.06.2020, право власності на земельну ділянку, яка була предметом вищевказаного договору оренди, 05.06.2020 було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Таким чином, земельна ділянка, яка є предметом даного спору та яка наразі перебуває в оренді у позивача, належить відповідачу ОСОБА_2 .

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 20.05.2020 за заявою ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером -:03:001:6574 зареєстровано 29.10.2017 за ОСОБА_2 (а.с. 22-23). У цьому документі зазначено, що Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлено ТзОВ «Горизонт», підставою виникнення права власності вказано рішення органу місцевого самоврядування рішення сесії Підгайцівської сільської ради від 10.10.2008 № 34/14, зареєстрував земельну ділянку Відділ у Луцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (а.с.22-23).

Водночас, із змісту рішення Підгайцівської сільської ради від 10.10.2008 № 34/14 вбачається, що питання про передачу у власність земельної ділянки, чи про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку громадянину ОСОБА_2 не вирішувалось. Цим рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с.20).

Підгайцівська сільська рада своєю довідкою від 24.07.2020 № 1299 стверджує, що земельна ділянка перебуває в комунальній власності, що суперечить відомостям з Державного земельного кадастру ( а.с. 28).

У листі від 03.08.2020 № 29-3-0.2210-5268/2-20 , надісланому на ім`я адвоката Л.Кумановського, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повідомляє, що відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:6574 перенесено з помилкою щодо власника (а.с. 29).

ТзОВ «Горизонт» листом від 02.07.2020 (вих. № 14) повідомило Адвокатському об`єднанню «АФК» про те, що на замовлення ОСОБА_2 ні проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні будь-яка інша документація на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:6574 не виготовлялась (а.с.30).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем порушення його прав як орендаря земельної ділянки у зв`язку із зміною власника.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З огляду на положення статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

За змістом положень процесуального законодавства захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач, як на підставу порушення цивільного інтересу, посилається на зміну орендодавця нерухомого майна, право користування яким у нього виникло на підставі відповідного договору оренди.

Згідно із частиною першою статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із частиною другою статті 95 ЗК України, статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з пунктом 12.6 статті 12 Договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та Підгайцівською сільською радою Луцького р-ну, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору.

З огляду на викладене, реєстрація права власності за ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку ніяк не порушує права ОСОБА_1 як орендаря, оскільки зміна власника землі не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди. Крім того, позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що йому чиняться будь-які перешкоди у реалізації прав орендаря земельної ділянки.

У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вимог зазанченого закону, позивачем не подано доказів про порушення його прав, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту цієї постанови.

Головуючий

Судді