Справа № 461/1612/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3209/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:65
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симець В.І.;

П`янікової О.О. - представника Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького;

відповідачки Верхоляк М.Р. і її представника -

адвоката Гладьо Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, на рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького (у подальшому «Університет» та «позивач») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд стягнути з відповідачки 26 944 грн. 31 коп. заборгованості по оплаті за проживання та комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідачка проживає у приміщенні бібліотеки Львівського національного медичного університету Імені Данила Галицького. За користування (проживання, споживання) цим приміщенням відповідачка ОСОБА_2 сплачувала плату відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та інших чинних нормативних актів. Проте, згодом відповідачка заборгувала плату за користування цим приміщенням, в результаті чого у неї утворилася заборгованість в сумі 26 944 грн. 31 коп. (том 1, а.с. 1-2, 66-103; том 2, а.с. 36-51).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 58-63).

Дане рішення оскаржила представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було враховано те, що відповідачка в судовому засіданні визнала факт того, що вона проживає та є зареєстрованою в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , що знаходиться на балансі Університету, користується цим приміщенням з 1995 року і отримує відповідні житлово-комунальні послуги, а відтак визнала наявність фактичних договірних відносин між нею та Університетом.

Звертає увагу на те, що відповідачка протягом 2014-2018 років регулярно оплачувала рахунки за спожиті комунальні послуги, а відтак вважає, що цим відповідачка визнавала свій обов`язок щодо оплати вартості комунальних послуг.

Стверджує, що наявними у справі розрахунками представник відповідачки визнавав борг перед Університетом, але у меншому від позовних вимог розмірі, а саме у розмірі 21 882 грн. 21 коп.

Звертає увагу на те, що на даний час відповідачка вчасно і у повному обсязі відшкодовує університету вартість спожитих комунальних послуг (том 2, а.с. 100-103).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що «представником позивача не надано достатніх, належних та допустимих доказів підставності позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 плати за проживання та комунальні послуги».

Однак, наведені висновки не відповідають матеріалам справи, виходячи з наступного.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 статті 82 ЦПК України що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка подала Відзив на позовну заяву (том 1, а.с. 123-128), у якій адресою свого місця проживання зазначає квартиру АДРЕСА_2 , не заперечує факт свого проживання та реєстрації у цій квартирі (том 2, а.с. 115-116), яка знаходиться у будинку, який має статус наукової бібліотеки державного медичного інституту (том 1, а.с. 123-128), що стверджується також і ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2008 року (том 1, а.с. 116), і сама відповідачка долучила до матеріалів справи цілий ряд копій квитанцій та інших платіжних документів в підтвердження того, що вона тривалий час оплачувала і оплачує позивачу за користування цією квартирою, а також комунальні послуги пов`язані з теплопостачанням, водопостачанням і електропостачанням цієї квартири.

За наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового з урахуванням наступного.

Щодо оплати за послуги теплопостачання.

Представник позивача (Університету) в ході апеляційного розгляду справи визнала (погодилась з доводами апелянта та долученими останнім в обгрунтування цих доводів доказами і розрахунками; том 3, а.с. 1-136), що опалювальна площа будинку АДРЕСА_3 становить 1 735 кв.м. і теплопостачання цього будинку обліковується єдиним лічильником. При цьому площа житлових приміщень (квартир) у цьому будинку становить 392,5 кв.м., що становить 22,62 % від його загальної опалювальної площі (1 735 кв.м.).

Однак, як також пояснила представник Університету, теплопостачальна організація (ПАТ «Львівтеплоенерго») здійснює розрахунки (на підставі яких і пред`являє Університету рахунки до оплати) виходячи з того, що площа квартир у цьому будинку складає 33,33 % від його загальної опалювальної площі, в результаті чого мешканцям цих квартир (площа яких складає 22,62 % від загальної опалювальної площі будинку) пред`являються рахунки на оплату 33,33 % від усієї спожитої будинком теплової енергії.

Саме виходячи з вищенаведених обставин відповідачкою (апелянтом) і було подано до суду свій розрахунок її заборгованості по оплаті за послуги з теплопостачання її квартири, згідно якого така заборгованість за період станом на 16 січня 2019 року є у розмірі 4 107 грн 18 коп. (том 3, а.с. 1-136, 222-223).

Наведені апелянтом розрахунки позивачем своїми «контррозрахунками» не спростовано.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога Університету про стягнення з відповідачки заборгованості по оплаті за послуги з теплопостачання підлягає до задоволення лише частково, а саме: за період станом на 16 січня 2019 року у розмірі 4 107 грн. 18 коп., а у в іншій частині цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Щодо оплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за послуги водопостачання і водовідведення та за спожиту електроенергію.

Даний позов подано до суду 07 березня 2018 року і предметом позовних вимог є заборгованість відповідачки по вищезгаданих платежах станом на 01.01.2018 року, яка утворилася за період починаючи з періоду до 01 вересня 2004 року (том 1, а.с. 1-4; том 2, а.с. 36-51).

У поданому до суду письмовому Відзиві на позовну заяву відповідачка просить застосувати до вимог позивача, які виникли до 07 березня 2015 року передбачені частиною 4 статті 267 ЦК України наслідки спливу позовної давності (том 1, а.с. 123-128).

Така ж вимога міститься і у Відзиві відповідачки на апеляційну скаргу позивача (том 2, а.с. 179-184).

В свою чергу, позивач (Університет) подав до суду свою Відповідь на відзив на апеляційну скаргу відповідачки, яка не містить жодних доводів, які б спростовували доводи відповідачки стосовно строків позовної давності, а тим більше могли б бути визнані поважними причинами пропущення позивачем позовної давності щодо позовних вимог, які виникли до 07 березня 2015 року (том 2, а.с. 195-196).

За наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, за послуги водопостачання і водовідведення та за спожиту електроенергію, яка виникла за період по 06 березня 2015 року включно слід відмовити за спливом позовної давності.

Як вбачається з останнього поданого позивачем до суду розрахунку позовних вимог за період з 07 березня 2015 року по 01 вересня 2018 року, саме за цей період заборгованість відповідачки по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за послуги водопостачання і водовідведення та за спожиту електроенергію є відсутньою, оскільки саме за цей період за вказані послуги нею було сплачено більше, ніж за цей же період за ці ж послуги було нараховано позивачем (том 2, а.с. 36-51).

Відтак, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, за послуги водопостачання і водовідведення та за спожиту електроенергію за період з 07 березня 2015 року по 01 вересня 2018 року слід відмовити за її безпідставністю.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач поніс 1 762 грн. (1 600 + 162) судових витрат (том 1, а.с. 5, 16), а відповідачка 1921 грн. судових витрат (том 2, а.с. 69).

Предметом позовних вимог було стягнення з відповідачки 26 944 грн. 31 коп., однак суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що до задоволення підлягає 15,24 % від заявлених позовних вимог, а саме - 4 107 грн. 18 коп.

15,24 % від 1 762 грн. = 268 грн. 53 коп. сума понесених позивачем судових витрат, що підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача.

1 921 грн. (15,24 % від 1 921 грн.) = 1 628 грн 24 коп. сума понесених відповідачкою судових витрат, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Різниця між судовими витратами, які слід стягнути з позивача на користь відповідачки і навпаки, складає (1 628 грн. 24 коп. 268 грн. 53 коп.) 1 359 грн. 71 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, частково задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 05 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького заборгованість по оплаті за послуги з теплопостачання за період станом на 16 січня 2019 року у розмірі 4 107 грн. 18 коп.

В задоволенні позовної вимоги Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького до ОСОБА_2 про стягнення з останньої заборгованість по оплаті за послуги з теплопостачання в іншій частині цієї вимоги відмовити за безпідставністю.

В задоволенні позовних вимог Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького до ОСОБА_2 про стягнення з останньої заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, за послуги водопостачання і водовідведення та за спожиту електроенергію за період по 06 березня 2015 року включно - відмовити за спливом позовної давності.

В задоволенні позовної вимоги Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького до ОСОБА_2 про стягнення з останньої заборгованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території, за послуги водопостачання і водовідведення та за спожиту електроенергію за період з 07 березня 2015 року по 01 вересня 2018 року відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на користь ОСОБА_2 1 359 грн. 71 коп. в якості різниці судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.