Справа № 175/3223/20
Провадження № 2/175/849/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

26 січня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 ; зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивачка зазначила, що з 23 червня 1998 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , проживала та була зареєстрована у належному її чоловіку на праві власності будинку АДРЕСА_1 . Водночас, в цьому будинку був зареєстрований і проживав син її чоловіка від першого шлюбу - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер, і відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 травня 2020 вона стала власником цього будинку. При цьому, починаючи з 2014 року відповідач ОСОБА_2 без поважних причин залишив постійне місце проживання та реєстрації, і виїхав за кордон для працевлаштування в іншій країні. Відповідач будучи зареєстрованим за вищезазначеною адресою, фактично у будинку не проживає, особистих речей там не має, комунальних послуг не сплачує, не приймає участі в поточних косметичних ремонтах будинку та будь-яких грошових коштів на утримання будинку не надає, у зв`язку з чим, позивачка змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, який не проживає у спірному будинку, чим порушують її права як власника житла.

Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав, вся поштова кореспонденція поверталася у зв`язку із закінченням термінів зберігання.

Представник третьої особи надав суду лист про розгляд справи без участі представника Відділу.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис про шлюб № 37 від 23 червня 1998 року, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Підгородненської міської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 66 років, про що складено відповідний актовий запис №122 Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 07 червня 2019 року (а.с.13).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55867026 заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. 16 квітня 2019 року за реєстровим №2846 (а.с.15)

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 травня 2020 року виданого приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1018, позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209038771 від 14.05.2020 ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер:1018, виданий 14.05.2020, приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю., належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до довідки № 360 від 17 червня 2020 року, виданої Підгородненською міською радою та копії домової книги на будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-12, 17).

При цьому, факт не проживання ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року, підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.09.2020 року складеного сусідами, актом про не проживання від 24 серпня 2020 року, довідкою від 17 серпня 2020 року виданою головою квартального комітету вулиці Ювілейної у м. Підгородне - ОСОБА_4 (а.с.18, 19, 20).

Таким чином, суд вважає доведеним факт не проживання ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Водночас, частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, першочерговим в аналізі норм, щодо користування житлом власника членами сім`ї є факт постійного проживання з власником майном, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Так, позивач вказує, що оскільки відповідач не проживає у спірному будинку з 2014 року, не веде з нею спільного господарства, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку, створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Отже, відповідач ОСОБА_2 є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки більше року він не проживає без поважних причин у належному позивачці будинку.

З огляду на викладене, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування належного їй на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом та зняття його з реєстраційного обліку є законними та такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо позовних вимог про зобов`язання третьої особи - відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Отже, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Позивач не залучає в якості відповідача до участі у справі відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Крім того, позивач не зазначає в чому саме в неї виник спід із цього приводу з третьою особою. Саме тому, суд відмовляє у частині позовних вимог про зобов`язання відділу Підгородненської міської ради зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує, що позивачкою при зверненні із позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 840 гривень 80 копійок, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку задовольнити частково

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття з реєстрації за вищевказаною адресою ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко