Провадження № 22-ц/801/217/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 рокуСправа № 127/15612/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №127/15612/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про скасування записів про іпотеку та обмеження

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року повний текст якого складено 18 листопада 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року, повний текст якого складено 25 листопада 2020 року , ухвалене у складі судді Антонюка В.В.

встановив:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про скасування записів про іпотеку та обтяження.

Позов мотивований тим, що позивач, є власником об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки № 207487462 від 24 квітня 2020 року, отриманої в Центральному ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вінницької обл., позивачу стало відомо про те, що іпотекодержателем прав на вказану квартиру на сьогоднішній день є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія».

Так, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний Запис про іпотеку : 27080362 (спеціальний розділ); підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», серія та номер 1306, виданий 25 лютого 2012 року.

Вказаний запис про Іпотекодержателя - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 17липня 2018 року за індексовим номером 42100933.

Крім того, в Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження за №7845611, зареєстрований 03 вересня 2008 на підставі договору іпотеки №3946.

Позивач вважає, що запис про державну реєстрацію іпотеки , зареєстрований за ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», як за іпотекодержателем, та запис про обтяження, підлягають скасуванню, а майно звільненню від обтяжень, оскільки 03 вересня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0101/0908/02-219, згідно умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 55900 доларів США строком до 02 вересня 2023 року зі сплатою 12,05% річних за користування кредитом. Також між банком та ОСОБА_3 03 вересня 2008 року було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_3 виступила поручителем по кредитних зобов`язаннях свого чоловіка - ОСОБА_1 .

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, між сторонами 03 вересня 2008 було укладено іпотечний договір №/0908/02-219 Z-01, згідно умов якого, ОСОБА_1 як власник нерухомого майна, передав банку в іпотеку квартиру під номером АДРЕСА_1 .

В державному реєстрі іпотек за реєстраційним № 7845693 від 03 вересня 2008 року було внесено відповідний запис про іпотеку № 27080362.

Позивач зазначає, що до даного договору іпотеки сторонами укладались договором про внесення змін та доповнень № 1 від 02 грудня 2009 року та № 2 від 19 травня 2011 року.

25 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1306, відповідно до умов якого, ПАТ «Сведбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним і забезпечувальним договорами, укладеними з ОСОБА_1 , в наслідок чого ПАТ «Дельта Банк» став кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № 0101/0908/02-219 та іпотечним договором №0101/0908/02-219 Z-01 від 03 вересня 2008 року.

В подальшому, в зв`язку з існуванням у ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та укладенням ПАТ «Дельта Банк» з ПАТ «Сведбанк» договору, за умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор, по кредитному договору №/0908/02-219, звернувся до Вінницького міського суду з позовом про дострокове стягнення суми за вказаним кредитом.

Вінницьким міським судом була розглянута цивільна справа №І27/1988/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за вищевказаним кредитним договором в сумі 52301,47 доларів США, що еквівалентно 418045, 65грн. , з яких 49307,0 доларів США, що еквівалентно 394115,63 грн. - тіло кредиту, 2993,87 доларів США, що еквівалентно 23930,0 грн - відсотки.

Рішенням Вінницького міського суду від 13 жовтня 2014 року у справі № 127/1988/14-ц в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі. Дане рішення суду набуло законної сили 24 жовтня 2014 року.

Таким чином, даним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2014 року, що набуло законної сили, встановлено нікчемність (недійсність в силу закону) кредитного договору №0101/0908/02-219 від 03.09.2008 року.

З огляду на викладене, позивач вважає, що іпотечний договір №0101/0908/02-219 Z-01 від 03 вересня 2008 року, який укладався в забезпечення виконання цього кредитного договору, є також нікчемним (недійсним в силу закону).

Позивач зазначає, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації про державну реєстрацію іпотек на даний час іпотекодержателем по іпотечному договору № 0101/0908/02-219 Z-01 від 03 вересня 2008 року, згідно якого ОСОБА_1 в іпотеку було передано квартиру за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (9).

З метою позасудового врегулювання спору та внесення Іпотекодержателем відомостей про припинення іпотеки та зняття обтяжень, позивачем 13 травня 2020 рок на адресу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» було направлено листа, яким повідомлено останнього про наявність судового рішення, яким встановлено нікчемність кредитного договору та запропоновано вжити заходи щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як Іпотекодержателем, інформації при припинення іпотеки.

Вказане письмове звернення було отримано відповідачем 15 травня 2020 року, проте залишено без жодного реагування.

Наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження квартири за адресою АДРЕСА_1 , що були внесені на підставі іпотечного договору №0101/0908/02-219 2-01 від 03 вересня 2008 року, який є нікчемним, порушує право власності позивача, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року позов задоволено.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку: 27080362 (спеціальний розділ), іпотекодержатель: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 17 липня 2018 року за індексовим номером 42100933, номер іпотеки 7845693.

Скасовано в єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження: 7845611, зареєстрований 03 вересня 2008 року за № 7845611 на підставі договору іпотеки 3946 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 681, 60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження квартири за адресою АДРЕСА_1 , що були внесені на підставі іпотечного договору №0101/0908/02-219 2-01 від 03.09.2008 року, який є нікчемним, порушує право власності ОСОБА_1 гарантоване нормами ст..41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року Заяву представника позивача задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Решту витрат на професійну правничу допомогу залишити за ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Також, вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини та не надав їм належної правової оцінки, що призвело до неправильного вирішення спору.

У апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі в задоволенні позову..

Крім того, представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року, у якій зазначає про відсутність належних розрахункових документів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, тому просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

18 січня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Левицької Корчун В.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» адвокат Молодецький О.С. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Позивач та його представник адвокат Левицька Корчун В.І. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, пославшись на те, що висновки суду є законними і обґрунтованими.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, по справі встановлено, що 03 вересня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0101/0908/02-219, згідно умов якого, банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 55900 доларів США строком до 02 вересня 2023 року зі сплатою 12,05% річних за користування кредитом. Також між банком та ОСОБА_3 03 вересня 2008 року було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_3 виступила поручителем по кредитних зобов`язаннях свого чоловіка - ОСОБА_1 .

До вказаного договору іпотеки сторонами укладались договори про внесення змін та доповнень № 1 від 02 грудня 2009 року та № 2 від 19 травня 2011року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2014 року у справі № 127/1988/14-ц в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі. Дане рішення суду набуло законної сили 24 жовтня 2014 року.

Зазначеним вище рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2014 року, що набуло законної сили, встановлено нікчемність (недійсність в силу закону) кредитного договору №0101/0908/02-219 від 03.09.2008 року.

Згідно інформаційної довідки № 207487462 від 24.04.2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» є іпотекодержателем прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний Запис про іпотеку: 27080362 (спеціальний розділ); підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», серія та номер 1306, виданий 25 лютого 2012 року.

Вказаний запис про Іпотекодержателя - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 17 липня 2018 року за індексовим номером 42100933.

Відповідно до Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження за №7845611, зареєстрований 03 вересня 2008 на підставі договору іпотеки №3946.

13 травня 2020 року позивачем направлено лист на адресу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», з метою позасудового врегулювання спору та внесення Іпотекодержателем відомостей про припинення іпотеки та зняття обтяжень, яким повідомлено останнього про наявність судового рішення, яким встановлено нікчемність кредитного договору та запропоновано вжити заходи щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як Іпотекодержателем, інформації при припинення іпотеки. Даний лист звернення ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» було отримано 15 травня 2020 року, проте залишено без реагування.

У п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

Оскільки укладено договір між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк»», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», у зв`язку з існуванням у ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та укладенням ПАТ «Дельта Банк» з ПАТ «Сведбанк» договору, за умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор, по кредитному договору №/0908/02-219, звернувся до Вінницького міського суду з позовом про дострокове стягнення суми за вказаним кредитом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2014 року у справі № 127/1988/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. Рішення суду набуло законної сили 24 жовтня 2014 року.

В силу норм ст.82 ЦПК України, дані обставини мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Відповідно до визначення термінів, що містяться у Законі України «Про іпотеку», основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу (.....) виконання якого забезпечене іпотекою.

Відповідно до приписів ст. 575 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця ( ....)Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. З Закону України "Про іпотеку"). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Отже, згідно із чинним законодавством, іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. А відтак, іпотека не може існувати самостійно без зобов`язання.

Частиною другою статті 548 ЦК визначено, що недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, недійсність договору, забезпеченого іпотекою, тягне й недійсність іпотеки.

З огляду на вище викладене, ОСОБА_1 обґрунтовано вважає, що за наявності набувшого законної сили судового рішення Вінницького міського суду від 13 жовтня 2014 року, яким ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0101/0908/02-219 з підстав його нікчемності, іпотечний договір №0101/0908/02-219 Z-01 від 03 вересня 2008 року, який укладався в забезпечення виконання цього кредитного договору, є також нікчемним (недійсним в силу закону).

Відповідно до частин першої та другої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В своїй Постанові від 04.06.2019 року у справі 916/3156/17 (провадження № 12-3041-18) Велика Палата Верховного суду зазначила наступне: "За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження №14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав...»

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч.2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої, взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 2 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Нормами ст.43 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження.

Частина перша статті 19 Закону України "Про іпотеку" регламентує, що відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Як зазначалось вище, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації про державну реєстрацію іпотек на даний час іпотекодержателем по іпотечному договору № 0101/0908/02-219 Z-01 від 03 вересня 2008 року, згідно якого ОСОБА_1 в іпотеку було передано квартиру за адресою АДРЕСА_2 , зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія»» (9)

З метою позасудового врегулювання спору та внесення Іпотекодержателем відомостей про припинення іпотеки та зняття обтяжень, ОСОБА_1 13.05.2020 рок на адресу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» було направлено листа, яким повідомлено останнього про наявність судового рішення, яким встановлено нікчемність кредитного договору та запропоновано вжити заходи щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як Іпотекодержателем, інформації при припинення іпотеки .

Вказане письмове звернення ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»» було отримано останнім 15 травня 2020 року.

Наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження квартири за адресою АДРЕСА_1 , що були внесені на підставі іпотечного договору №0101/0908/02-219 2-01 від 03вересня 2008 року, який є нікчемним, порушує право власності ОСОБА_1 гарантоване нормами ст..41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із висновку викладеного у Постанові Верховного Суду від 04.09.2018р.№823/2042/16 «...спір про скасування рішення, записів щодо державної реєстрації обтяження пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно, щодо якого він є іпотекодержателем, спір вирішується між особами, які вимагають скасування державної реєстрації й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження...»

Виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

В частині оскарження відповідачем додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2020 року до суду звернулась представник позивача ОСОБА_1 адвокат Левицька-Корчун В.І. із заявою про вирішення питання про судові витрати. На підтвердження розміру судових витрат надала суду: квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 12.11.2020 року, на суму 6 000 грн., договір про надання правової допомоги від 01.04.2020 року, акт виконаних робіт від 12.11.2020 року.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/15612/20 від 15 листопада 2020 року, позов ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про скасування записів про іпотеку та обмеження - задоволено. (а.с. 176-178).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до поданого договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 року, розмір гонорару адвоката Левицької-Корчун В.І. за надану професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 складає 6 000 грн.

Як вбачається із Квитанції до прибуткового касового ордера №17 від 12.11.2020 року, прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 року - 6 000 (шість тисяч) гривень.

Згідно акту виконаних робіт від 29.09.2020 року, адвокатом були виконані наступні роботи (надані такі послуги): консультативні усні послуги; звернення до органів ДВС щодо стану в/п та отримання відповідних документів; підготовка заяви від 13.05.2020 року, підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів; участь в судових засіданнях.

При розгляді заяви про розподіл судових витрат, представник відповідача заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявленої стороною позивача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності. Крім того, оцінка дій, що полягали у: "консультативні усні послуги", "звернення до органів ДВС щодо стану в/п та отримання відповідних документів", "підготовка заяви від 13.05.2020 року", "підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів", "участь в судових засіданнях", вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Враховуючи аргументи представника позивача, наведені в заяві про стягнення витрат в обґрунтування розміру даних витрат, судом звернуто увагу на те, що участь у судових засіданнях містить ряд неточностей та невідповідностей. Так, підготовче засідання 17.08.2020 року не відбулось, оскільки стороною відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання, призначене на 10.09.2020 року тривало 4 хвилини, що підтверджується протоколом судового засідання від 10.09.2020 року (а.с.91). Підготовче засідання 25.09.2020 року, відповідно до протоколу (а.с.100), тривало 10 хв. Судове засідання 27.10.2020 року не відбулося, оскільки сторони по справі не з`явились в судове засідання. Судове засідання призначене 12.11.2020 року, відповідно до протоколу від 12.11.2020 року, тирвало 53 хв. Однак представником позивача зазначено в акті виконаних робіт, що на участь в судових засідань нею витрачено 2 год., що не відповідає дійсності.

Отже, приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі 6 0000 грн., буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник