ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/434/21 Справа № 213/4642/19 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Єлізаренко І.А.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області

на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Дніпропетровської області, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2019 року до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Дніпропетровської області, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Дніпропетровської області, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 439239 (чотириста тридцять дев`ять тисяч двісті тридцять дев`ять) грн, витрати на правничу допомогу в сумі 10800 (десять тисяч вісімсот) грн, а всього 450039 (чотириста п`ятдесят тисяч тридцять дев`ять) грн.

У решті позовних вимог відмолено.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, просить скасувати рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.05.2011 року до Центрально-Міського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надійшла скарга щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності. У цей же день повідомлення було зареєстровано. Матеріали неодноразово пересилалися між РВ КМУ. 07.06.2011року матеріали зареєстровано в Саксаганському РВ КМУ. 16.06.2011 року винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с. 39-44, 105-110 т.1).

Постановою заступника прокурора Саксаганського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.11.2011 року скасовано постанову про відмову у порушенні кримінальної справи; порушено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 (змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с. 10, 76 т.1) за ч. 1 ст. 190 КК України. Матеріали кримінальної справи направлено начальнику СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 9, 75 т.1).

З 28.11.2011 року проводилися слідчі дії. 12.12.2011 року позивачу роз`яснено права як підозрюваній за ч. 1 ст. 190 КК України. 12.12.2011 року винесено постанову про обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. 15.12.2011 року допущено захисника; допитано позивача як підозрювану. 15.12.2011 року проведені очні ставки між свідками та позивачем, між потерпілою та позивачем. 29.12.2011 року позивачу роз`яснено права; обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 39-44, 105-110 т. 1).

Постановою слідчого СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 29.12.2011 року позивача притягнуто як обвинувачену та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 11, 77 т.1).

29 грудня 2011 року позивач допитана як обвинувачена; винесено постанову про відібрання експериментальних відбитків пальців рук для порівняльного дослідження; відібрано відбитки пальців рук. Проводилися слідчі дії. 20.01.2012 року позивач допитана як обвинувачена (а.с. 39-44, 105-110 т.1).

20 січня 2012 року позивачу уточнено пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 12, 78 т.1). Проводилися слідчі дії. 13.02.2012 року складено обвинувальний висновок стосовно позивача. 20.02.2012 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу винесено постанову про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. 12.03.2012 року поновлено досудове розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням позивача. Продовжено досудове розслідування. 28.03.2012 року винесено постанову про виділення матеріалів із кримінальної справи за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 369 КК України та направлено до прокуратори району. 29.03.2012 складено обвинувальний висновок (а.с. 39-44, 105-110 т.1).

04 квітня 2012 року прокурором Саксаганського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області був затверджений обвинувальний висновок у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 13-18, 79-84 т.1).

Кримінальна справа направлена до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. 26.04.2012 року відбулося підготовче засідання, до кінця 2012 року їх було 14. У 2013 році при розгляді кримінальної справи відбулося 19 судових засідань, а в 2014 році 6 (а.с. 39-44, 105-110 т.1).

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2014 року ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. позивачу призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання. Частково задоволено цивільний позов: стягнуто з позивача на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8000 грн; в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 4000 грн; в рахунок відшкодування понесених судових витрат 500 грн. Стягнуто витрати за проведення судових експертиз в сумі 391,20 грн. До набрання вироком законної сили позивачу залишено запобіжний захід підписку про невиїзд (а.с. 19-32, 85-98 т.1).

21.03.2014 року ОСОБА_1 , а 26.03.2014 року прокуратурою подано апеляційні скарги на вирок суду (а.с. 39-44, 105-110 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.10.2014 року вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2014 року скасований, а кримінальна справа направлена на новий розгляд в суд в іншому складі (а.с. 33-35, 99-101 т.1).

Ухвалою 09.03.2016 року Саксаганського району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальну справу за обвинуваченням позивача повернуто прокурору Криворізької місцевої прокуратури № 3 для проведення додаткового розслідування. Криворізька місцева прокуратура № 3 направила кримінальну справу для проведення додаткового розслідування до слідчого відділення Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області. 15.04.2016 року слідчим СВ Саксаганського ВП КВП відомості по кримінальній праві стосовно ОСОБА_1 внесені до ЄРДР за № 0001022. У кримінальному провадженні № 0001022 проводилося досудове розслідування (а.с. 39-44, 105-110 т.1).

13 вересня 2019 року слідчим СВ Саксаганського ВП КВП винесена постанова про закриття кримінального провадження за обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 36-38, 102-104 т.1).

Вищевикладене також підтверджується матеріалами кримінального провадження №0001022 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України.

Таким чином ОСОБА_1 протягом 93 місяців безпідставно притягувалася до кримінальної відповідальності.

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника ГУНП в Дніпропетровській області та начальника КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявами про визначення розміру моральної шкоди, завданої рішеннями і діями органу досудового розслідування та прокуратури, та матеріальної шкоди, яка була їй завдана у зв`язку з оплатою правничої допомоги (а.с. 45-52, 111-116 т.1).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до частин 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до абзацу 2 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 в період з 25.11.2011 року по 13.09.2019 року, тобто протягом 93 місяців безпідставно притягувалася до кримінальної відповідальності підозрювалася та обвинувачувалася у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, їхній час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

При цьому, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Отже, у зв`язку з перебуванням під слідством і судом, позивач була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та зазнала тривалих негативних емоційних хвилювань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач й незаконним застосуванням до неї запобіжного заходу, остання зазнала моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 439 239 грн.(4723 грн. (мінімальна заробітна платна день розгляду справи в суді першої інстанції) х 93 повних місяців перебування під слідством та судом).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вірно провів розрахунок розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Між з тим, відповідачем на підтвердження своїх заперечень на позовні вимоги ОСОБА_1 не надано апеляційному суду жодного доказу.

Отже, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.

При цьому, не погоджуючись з рішенням суду апелянт фактично на власний розсуд трактує норми права, на підставі яких, на його думку, слід було відмовити у задоволенні позову, що не спростовує обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для його часткового задоволення і не є підставою для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

І.А.Єлізаренко