Справа № 643/1342/17
Провадження № 2/643/721/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Сугачової О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Фонду Державного майна України, Державного підприємства «Будівельник» про зобов`язання вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів, яким в уточненому виді, остаточно просить зобов`язати Фонд державного майна України звільнити ОСОБА_1 з роботи, з посади голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» з одночасним виключенням зі складу ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з 04.01.2017; припинити трудові правовідносини між ОСОБА_1 та ДП «Будівельник» на підставі ч. 1 ст.38 КЗпП України; застосувати інший ефективний, не заборонений законом спосіб захисту права позивача, який би передбачав припинення трудових правовідносин між ОСОБА_1 та ДП «Будівельник», виключення позивача із складу ліквідаційної комісії та Голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник», а також виключення запису з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про позначення ОСОБА_1 як керівника ДП «Будівельник» і особи, уповноваженої представляти цю юридичну особу у правовідносинах із третіми особами, т.я. особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи (ДП «Будівельник») без довіреності; встановити в порядку виконання судового рішення, що рішення суду є підставою для внесення змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо виключення запису про ОСОБА_1 як керівника і особи, уповноваженої представляти юридичну особу у правовідносинах із третіми особами, т.я. особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності.

Вимоги позову мотивує тим, що В 2009 ОСОБА_1 за наказом Міністерства промислової політики України №400 від 01.07.2009 призначений головою ліквідаційної комісії ДП «Будівельник», при цьому одночасно було припинено повноваження колишнього голови ліквідаційної комісії (директора) - ОСОБА_2 та до складу ліквідаційної комісії введено ще декількох працівників МПП. Під час призначення головою ліквідаційної комісії позивач не поступав на державну службу, не є і не був штатним працівником Мінпромполітики, а тому виконання повноважень голови ліквідаційної комісії не є державною службою, і не було представництвом інтересів власника під час ліквідації підприємства. ДП «Будівельник» за своїм статусом не є громадською організацією (формуванням), а є державним комерційним підприємством, отже виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії державного комерційного підприємства не є громадською посадою, а є звичайним виконанням роботи - здійснення постійної праці. Особливістю на момент прийняття на роботу було те, що всі належні ДП «Будівельник» об`єкти нерухомості як і інше майно розпродано ще до призначення позивача, господарська прибуткова діяльність не здійснювалась - як такого робочого місця саме на площі підприємства не було. Фактично робота виконувалась так званою «надомною працею». В даний час, в зв`язку з відсутністю діючого свідоцтва арбітражного керуючого, відсутністю необхідної правової практики з питання ліквідації підприємства, нездійснення будь - якої роботи на території Черкаської області більше 10 років, а також з інших особистих обставин, позивач не має можливості працювати та здійснювати повноваження голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник». В зв`язку з вищевикладеними обставинами позивачем на адресу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 16.12.2016 направлено заяву з вимогою про звільнення з посади, припинення повноважень голови ліквідаційної комісії та виключення зі складу ліквідаційної комісії ДП «Будівельник», яку отримано 20.12.2016. Таким чином, згідно ст.38 КЗпП України строк про звільнення почав перебіг з 21.12.2016 та закінчився 03.01.2017, а тому з 04.01.2017 почав перебіг строк порушення права позивача на звільнення та на отримання відповідного наказу про звільнення. Після первинного подання позову до суду у 2017 позивачем на адресу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 04.03.2017 і 06.03.2017 направлено всі наявні документи по підприємству, печатка і штамп поштовими відправленнями; ідентифікаторами 01350053 і 849, які отримані 06.03.2017 та 09.03.2017 В зв`язку із прийняттям 25.03.2020 Постанови Верховним Судом у цій справі, з метою врегулювати спірне питання мирним шляхом позивачем направлено відповідне звернення до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з питання звільнення та Міністерство надіслало відповідь від 28.04.2020 про те, що в даний час повноваження власника ДП «Будівельник» передані до Фонд державного майна України, відповідно до Розпорядження КМУ від 20.11.2019р. №1101, а також і те, що заяву позивача передано до Фонду державного майна України. Із отриманого листа від Фонду державного майна України від 08.05.2020 вбачається, що Фонду від Міністерства розвитку економіки торгівлі та сільського господарства України передано не всі документи з приводу звільнення. При таких обставинах позивачем до Фонду державного майна України 06.05.2020 направлено звернення з приводу звільнення та припинення трудових правовідносин в конверті з ідентифікатором 735, яке згідно відомостей трекінгу Укрпошти вручено 13.05.2020, однак відповіді немає. Отже відповідач не визнає право на звільнення позивача, не визнає право на вільний вибір праці, не визнає припинення трудових правовідносин щодо знаходження на посаді голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник», фактично вимагає від усувати недоліки, які виникли у відносинах між Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Фондом державного майна України щодо неповної передачі документації від одного власника підприємства до іншого. Далі, позивач зазначає також, що ним надіслано поштою заяву про припинення трудових відносин між ним та ДП «Будівельник» безпосередньо до самого підприємства, однак вказаний конверт повернувся до мене через фактично відсутність підприємства. Позивач вважає, що позовна вимога про спонукання звільнити з посади Голови ліквідаційної комісії шляхом прийняття наказу про звільнення є належним способом захисту права.

Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 21.09.2020 залучено у якості співвідповідачів по вказаній справі Фонд державного майна України та ДП «Будівельник».

Відповідач ДП «Будівельник» правом надання відзиву проти позову, пред`явлення зустрічного позову не скористався, будь-яких заяв до суду не надійшло.

Від Голови Фонду Державного майна України надійшов відзив на позовну заяву, яким просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що позивач, на думку відповідача, помилково вважає, що призначаючи голову ліквідаційної комісії власник підприємства, на той час Міністерства промислової політики України, фактично уклало строковий трудовий договір та залучило найманого працівника - голову ліквідаційної комісії, допустивши позивача до здійснення повноважень керівника на регулярній основі на строк до завершення ліквідації підприємства. Оскільки позивач не має можливості та бажання в подальшому виконувати повноваження голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» ним 05.05.2020 складено заяву про звільнення його з посади голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» в порядку ст. 38 КЗпП України, яку він спрямував до Фонду. Фондом від 08.05.2020 № 10-52-9070 надано обґрунтовану відповідь на вищезазначену заяву. Зокрема ч. 1 ст. 38 КЗпП України надає працівнику право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Факт перебування працівника у трудових відносинах із роботодавцем підтверджується трудовим договором. Положеннями ст..ст.21, 24 КЗпП визначено поняття трудового договору, умови укладання, права та обов`язки сторін. Аналізуючи викладені норми, Фонд вважає, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, з яким має бути ознайомлений працівник. У наказі про прийняття на роботу обов`язково зазначається дата прийняття на роботу, назва посади (професії), за якою працюватиме працівник, розмір основної заробітної плати. При влаштуванні на роботу працівник зобов`язаний подавати трудову книжку. З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу про призначення на роботу роботодавець зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова форма № П-2), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки. Роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, за іншою професією (посадою). Заробітна плата має виплачуватися регулярно, при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з вказівкою за видами виплат; розміри і 'підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати тощо. Між тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт наявності трудових відносин ОСОБА_1 з ДП «Будівельник», відсутні будь-які докази на підтвердження роз`яснення позивачу його права і обов`язки під розписку про умови праці, ознайомлення з правилами внутрішнього розпорядку, відсутні докази щодо виплати заробітної плати позивачу. Наявність лише одного наказу Міністерства промислової політики України № 400 від 01.07.2009, яким призначено голову ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» позивача, не може свідчити про наявність трудових відносин між ОСОБА_1 з ДП «Будівельник».

Від позивача на відзив Фонду Державного майна України на позову заяву надійшла відповідь, змістом якої позивач заперечує щодо доводів відповідача, підтверджуючи своє позицію та доводи, викладені у позові.

Від відповідача Міністерства промислової політики України відзив на позовну заяву не надійшов, але в матеріалах справи містяться заперечення та відзиви, що надавались представником міністерства раніше, із яких вбачається, що наказом Мінпромполітики № 340 від 15.09.2005 № 340 прийнято рішення про ліквідацію ДП «Будівельник» та створення ліквідаційної комісії. Згідно з наказом Мінпромполітики від 01.07.2009 № 440 внесено зміни до наказу Мінпромполітики № 340, виключено ОСОБА_2 та призначено новий склад ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» на чолі з ОСОБА_1 . Указом Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 та розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України» від 31.01.2012 № 52-р Мінпромполітики реорганізовано в Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном, повноваження Мінпромполітики в частині реалізації державної політики щодо управління об`єктами державної власності припинено, а тому, Агентство держмайна України стало правонаступником Мінпромполітики в частині реалізації державної політики щодо управління об`єктами державної власності. Далі, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деякі питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі об`єктами державної власності» від 23.03.2014 № 408-р та на підставі Акту приймання-передачі від 30.09.2014 ДП «Будівельник» передано зі сфери управління Мінпромполітики до сфери управління Мінекономрозвитку. Відповідно до наказів Агентства держмайна України від 25.04.2012 № 84 та від 28.11.2012 № 381 за згодою сторін повноваження голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» Яценка А. О. подовжено. Трудовий договір між головою ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» Яценком А. О. та Агентством держмайна України не укладався, відповідно, в даній справі норми трудового законодавства застосуванню не підлягають. Разом з цим, позивачем підтверджено даний факт, який спростовує його доводи щодо застосування до спірних правовідносин трудового законодавства і оскільки зазначається про те, що відповідач діяв відповідно до покладених на нього завдань з метою здійснення господарського управління І підприємством. Висновок ОСОБА_1 щодо того, що зобов`язання відповідача звільнити з роботи голову ліквідаційної комісії з одночасним виключенням зі складу ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» шляхом видачі наказу про звільнення на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України з 04.01.2017 є організаційною формою здійснення господарського управління підприємством. Далі, відповідач зазначає, що відповідно до протоколу ліквідаційної комісії від 27.11.2012 № 2-н ліквідаційною комісією після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складено проміжний ліквідаційний баланс, який включав відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Також в протоколі відображено, що за результатами проведеної інвентаризації ДП «Будівельник» майно та дебіторська заборгованість підприємства відсутні. Водночас ч.5 ст. 111 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Однак, на виконання вказаної норми ліквідатором жодних дій не вчинено. Враховуючи вимоги вказаної норми, листом від 28.02.2013 № 10/2-3-676, від 26.04.2013 №10/2-3-676 Агентством держмайна України направлено лист голові ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» Яценку А. О. з пропозицією надати звіт про хід виконання заходів з ліквідації ДП «Будівельник». Однак, жодної відповіді від голови ліквідаційної комісії Яценка А, О, стосовно ходу виконання заходів з ліквідації ДП «Будівельник» надано не було. Таким чином, ліквідатором грубо порушено вимоги ст. 105 ЦК України та вимоги Положення про порядок приймання-передачі справ, документів та майна при звільненні та призначенні керівників урядових органів, що діють у системі Мінекономіки, керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінекономіки, затвердженого наказом Мінекономіки від 11.11.2010 № 1438, дія якого поширюється на підпорядковані Мінекономрозвитку державні підприємства, в тому числі на ДП «Будівельник». Крім того, листами від 03.07.2015 № 3241-09/32121-07, від 02.11.2015 № 3241-09/36271-09, від 05.12.2016 № 3241-10/39119-07 Мінекономрозвитку зверталось до ОСОБА_1 про надання інформації стосовно завершення процедури ліквідації ДП «Будівельник» у формі звіту. Проте, звіту про здійснені заходи стосовно ліквідації ДП «Будівельник» від голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» Яценка А. О. до Мінекономрозвитку не надходило. При цьому, листом від 09.03.2017 ОСОБА_1 надав до канцелярії Мінекономрозвитку пакет документів ДП «Будівельник» за відсутності звіту про вчинення ліквідатором заходів з ліквідації ДП «Будівельник», як це вимагало Міністерство. Таким чином, обов`язки стосовно здійснення та завершення ліквідаційної процедури ДП «Будівельник», покладені на нього згідно наказу про призначення головою ліквідаційної комісії ОСОБА_1 не виконав.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним орган письмово за два тижні.

Так, судом встановлено, що Наказом Мінпромполітики України від 15.09.2005 № 340 прийнято рішення про ліквідацію ДП «Будівельник» та утворення ліквідаційної комісії.

Наказом Мінпромполітики України від 01.07.2009 № 440 внесено зміни до наказу № 340 та зі складу ліквідаційної комісії виключено директора ДП «Будівельник» ОСОБА_2 - голову комісії та призначено головою ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» Яценка А.О.

На підставі Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2012 № 52-р «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України» Мінпромполітики України реорганізовано в Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном, повноваження Мінпромполітики України в частині реалізації державної політики щодо управління об`єктами державної власності припинено.

Згідно з наказом Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном від 28.11.2012 № 381 ОСОБА_1 за його згодою призначено головою ліквідаційної комісії ДП «Будівельник»

На підставі Указу Президента України від 24.12.2012 № 726/2012 «Про деякі заходи оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» (далі - Указ № 726/2012) утворено Мінпромполітики шляхом реорганізації Агенства державного майна України.

На виконання Указу № 726/2012 Агенством державного майна України видано наказ від 22.02.2013 № 32 «Про припинення Агенства державного майна України шляхом реорганізації».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2014 року № 94 «Про реорганізацію міністерства промислової політики» Мінпромполітики реорганізовано шляхом приєднання до Мінпромрозвитку, функції і повноваження Мінпромполітики в частині реалізації державної політики щодо управління об`єктами державної власності передані Мінпромрозвитку відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.01.2015 № 61-р «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.03.2014 року № 408 «Деякі питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі об`єктами державної власності» та на підставі Акту приймання-передачі від 30.09.2014 ДП «Будівельник» передано із сфери управління Мінпромполітики до сфери управління Мінпромрозвитку.

Відповідно до Наказів Агенства держмайна України від 25.04.2012 року № 84 та від 2811.2012 року № 381 за згодою сторін повноваження голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник Яценка А.О. подовжено.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №829 від 02.09.2019 Міністерство економічного розвитку і торгівлі перейменовано на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 №1101 повноваження власника відносно ДП «Будівельник» передані від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до Фонду державного майна України.

Відповідно до ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної, особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи, представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Голова ліквідаційної комісії (ліквідатор) юридичної особи здійснює регулярне виконання цілого переліку обов`язків стосовно юридичної особи, передбаченого ст. 111 ЦК України, зокрема щодо збереження майна, формування та подання всієї звітності інших.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.05.2020 через відсутність можливості та бажання в подальшому виконувати повноваження голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» звернувся до Фонду про звільнення його з посади голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» в порядку ст. 38 КЗпП України з наданням відповідних документів.

Фондом 08.05.2020 № 10-52-9070 надано ОСОБА_1 відповідь на вищезазначену заяву, із змісту якої вбачається, між іншого вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку із подачею заяви про звільнення з посади/припинення правовідносин щодо виконання повноважень голови ліквідаційної комісії та виключення зі складу ліквідаційної комісії, необхідно терміново надати до Фонду державного майна України звіт про виконану роботу з моменту призначення Вас головою ліквідаційної комісії з поясненнями причин не завершення на сьогодні ліквідації підприємства та документи за результатами роботи ліквідаційної комісії, у тому числі: проміжний баланс, затверджений органом, уповноваженим управляти ДП «Будівельник», матеріали інвентаризації, матеріали щодо незалежної оцінки майна; звітність за останній звітний період та звітність за останній звітний період до затвердження ліквідаційного балансу; ліквідацій1ний баланс, затверджений органом, уповноваженим управляти державним майном; копію заяви про державну реєстрацію припинення підприємства в результаті його ліквідації; довідку архівної установи про прийняття документів ДП «Будівельник», що відповідно до законодавства підлягають довгостроковому зберіганню. У разі відсутності таких документів ОСОБА_1 необхідно надати до Фонду державного майна України документи, що підтверджують передачу ОСОБА_1 всіх документів, печаток, штампів на адресу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України згідно з описом, як зазначено у поданій заяві. Після передачі ОСОБА_1 справ ДП «Будівельник» Фонд деревного майна України видасть наказ про виключення ОСОБА_1 зі складу ліквідаційної комісії.

Також Фондом у відповіді ОСОБА_1 повідомлено, що наявність трудових відносин між останнім та відповідним органом, уповноваженим управляти майном ДП «Будівельник», зокрема з Фондом державного майна України, або припинення трудових відносин на підставі заяви від 16.12.2016 в порядку ст.38 КЗпП України не підтверджуєтеся документами, переданими згідно з актом приймання-передачі від 20.12.2019 (т.3 а.с. 25,49-51 ).

Також звертає на себе увагу і відповідь Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо розгляду питання про звільнення від виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» від 16.12.2016.

Так, у вказаної відповіді, крім іншого зазначено, що дія Положення про порядок приймання-передачі справ, документів та майна при звільнені та призначені керівників урядових органів, що діють у системі Мінекономіки, керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінекономіки, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 11.11.2010 №1438, поширюється на підпорядковані Мінекономрозвитку державні підприємства, у тому числі на ДП «Будівельник». Як уповноважений орган управління Мінекономрозвитку має підстави вимагати звіт про виконані заходи з ліквідації ДП «Будівельник». На запити Міністерства від 03.07.2015 №3241-09/21521-07, від 02.11.2015 №3241-09/36271-09, від 05.12.2016 № 3241-10/39119-07 відповіддю з означеного питання не надійшла. З урахуванням викладеного Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повернетеся до розгляду заяви ОСОБА_1 після надання останнім запитуємої інформації та пропозиції щодо кандидатури для призначення головою ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» (за наявності) (т.1 а.с.37,38).

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та, виключно, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, позивачем заявлені вимоги щодо припинення трудових відносин в зв`язку з поданням останнім заяви про припинення трудових відносин з ДП «Будівельник» за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Повертаючись положень ч. 1 ст. 38 КЗпП України вбачається надання працівнику право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Факт перебування працівника у трудових відносинах із роботодавцем підтверджується трудовим договором.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, в розумінні вищеозначених норм вбачається, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, з яким має бути ознайомлений працівник.

У наказі про прийняття на роботу обов`язково зазначається дата прийняття на роботу, назва посади (професії), за якою працюватиме працівник, розмір основної заробітної плати.

При влаштуванні на роботу працівник зобов`язаний подавати трудову книжку. З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу про призначення на роботу роботодавець зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова форма № П-2), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки.

До початку роботи за укладеним трудовим договором роботодавець зобов`язаний: роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором (за його наявності); визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати під підпис працівника з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Роботодавець не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, за іншою професією (посадою).

Заробітна плата має виплачуватися регулярно у встановлені на підприємстві строки не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з вказівкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до правил ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановленню обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Отже, аналізуючи викладене, суд вважає, що з боку позивача не надано доказів у підтвердження наявності трудових відносин ОСОБА_1 з ДП «Будівельник», таких як: трудовий договір, трудову книгу з записом про трудові відносини з відповідачем, не надано позивачем і будь-які докази на підтвердження роз`яснення ОСОБА_1 його права і обов`язки під розписку про умови праці, ознайомлення з правилами внутрішнього розпорядку щодо виплати заробітної плати тощо.

Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлені обставини свідчать про відсутність трудових відносин між сторонами.

Вищезазначене кореспондуються з доводами викладеними у мотивувальній частині постанови Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 у даній справі, в якій зазначено, що «із судових рішень попередніх інстанцій не вбачається, з якою саме юридичною особою перебував у трудових відносинах ОСОБА_1 , яким чином оформлені трудові відносини, чи вводився позивач в штат підприємства, яка форма та порядок оплати його праці».

Наявність наказу Міністерства промислової політики України № 400 від 01.07.2009, яким призначено голову ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» Яценка А.О., на думку суду, є належним, але недостанім доказом, який свідчить про наявність трудових відносин між ОСОБА_1 з ДП «Будівельник».

Далі, статтями 111 ЦК України та 60 ГК України визначено загальний порядок ліквідацїї суб`єкта господарювання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 ГК України ліквідація суб`єкта Господарювання здійснюється ліквідаційною комісією, яка утворюється власником мисниками) майна суб`єкта господарювання чи його (їх) представниками(органами), або іншим органом, визначеним законом, якщо інший порядок її утворення не передбачений цим Кодексом. Виходячи з вимог ч. 3, 4, 5 ст. 60 ГК та ч.1, 3 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія або інший орган, який проводить ліквідацію суб`єкта господарювання, вміщує в друкованих органах, зазначених у частині десятій статті 58 цього Кодексу, повідомлення про його ліквідацію та про порядок і строки заяви кредиторами претензій, а явних (відомих) кредиторів повідомляє персонально у письмовій формі у встановлені цим Кодексом чи спеціальним законом строки, вживає необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості суб`єкта господарювання, який ліквідується, та виявлення вимог , кредиторів, з письмовим повідомленням кожного з них про ліквідацію суб`єкта господарювання, оцінює наявне майно суб`єкта господарювання, який ліквідується, і розраховується з кредиторами, складає ліквідаційний баланс та подає його власнику або органу, який призначив ліквідаційну комісію. Достовірність та повнота ліквідаційного балансу повинні бути перевірені у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до протоколу ліквідаційної комісії від 27.11.2012 № 2-н ліквідаційною комісією після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складено проміжний ліквідаційний баланс, який включав відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Також в протоколі відображено, що за результатами проведеної інвентаризації ДП «Будівельник» майно та дебіторська заборгованість підприємства відсутні (т1, а.с. 39-41).

Частиною 5 ст. 111 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Між тим, матеріалами справи встановлено, що на виконання вказаної норми ліквідатором Яценком О.А. жодних дій не вчинено.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ЦК України з моменту призначення комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Крім того, встановлено, що листами від 03.07.2015 № 3241-09/32121-07, від 02.11.2015 № 3241-09/36271-09, від 05.12.2016 № 3241-10/39119-07 Мінекономрозвитку зверталось до ОСОБА_1 про надання інформації стосовно завершення процедури ліквідації ДП «Будівельник» у формі звіту.

Проте звіту про здійснені заходи стосовно ліквідації ДП «Будівельник» від голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник» Яценка А. О. до Мінекономрозвитку не надходило.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідачів надавались пакет документів ДП «Будівельник» при цьому, за відсутності звіту про вчинення ліквідатором ОСОБА_3 заходів з ліквідації ДП «Будівельник», як це вимагали Міністерство та Фонд державного майна України.

Таким чином, суд на підставі встановлених обставин, наданих сторонами доказів, норм чинного законодавства дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах, трудовий договір між сторонами не укладався, а тому до даних правовідносин не підлягають застосуванню норми трудового права, оскільки мають іншу правову природу ніж трудові правовідносини. Участь особи в управлінні юридичною особою відноситься до цивільно-правових правовідносин та позивач діяв відповідно до покладених на нього завдань з метою здійснення господарського управління підприємством.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, ка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи юже визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оскільки судом встановлено, що позивач обов`язки стосовно здійснення та завершення ліквідаційної процедури ДП «Будівельник», покладені на нього згідно наказу про призначення головою ліквідаційної комісії не виконав, з боку позивича не доведено наявність трудових правовіідносин, проаналізовані обставини справи та надані докази, не свідчать про порушення прав позивача, а тому у суду відсутні правові підстави для зобовязання звільнення ОСОБА_1 з посади голови ліквідаційної комісії ДП «Будівельник», припинення трудових правовідносин, а також застосування іншого ефективного, не забороненого законом способу захисту прав останнього.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому суд вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5,10, 11, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ( НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державне підприємство «Будівельник», адреса місцезнаходження: 19400, Черкаська область, Корсунь-Шевченківській район, м. Корсунь-Шевченківський,25 Жовтня,4 (ІК:05389994).

Відповідач: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України:, адреса місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. М. Грушевсчького,12/2 (ІК:37508596).

Відповідач: Фонд державного майна України, алреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова,18/9 (ІК:00032945).

Суддя О.О. Сугачова