Справа № 606/2561/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що позивач є власником вказаного вище житлового будинку. У належному ОСОБА_1 житлі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не проживає в даному житловому приміщенні близько 20 років, витрати по його утриманні не несе, комунальні платежі не сплачує. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу певні незручності, оскільки вона не має змоги в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном.

За вказаних обставин, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак у поданій позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог.

Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМЕ №286799 від 09 вересня 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 30 вересня 2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-25/1140, виданою виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради Тернопільської області 02 грудня 2020 року.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 16 листопада 2020 року, складеного комісією, яка складається з депутата міської ради Зелінської Г.Є. , сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: будинок АДРЕСА_1 , однак у вказаному житловому приміщенні він не проживає більше 20 років.

Отже, судом було встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у будинку позивача, відсутній у місці реєстрації без поважних причин, не сплачував комунальні послуги і не ніс жодних обов`язків по утриманню даного житла. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном, судом не встановлено.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно статі 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки останній не проживає у вказаному будинку понад один рік.

Згідно з частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову стягнути з відповідача.

Керуючись статтями 2,4,12,13,76-78, 258-268,273,352-355 ЦПК України, статтями 319,321,391,405 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 01 лютого 2021 року.

Суддя А.В.Мельник