Справа № 346/4208/20
Провадження № 22-ц/4808/746/21
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участі адвоката Мельника Р.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 березня 2021 року у складі судді Калинюка О.П., ухвалене у м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_1 до фермерського господарства "КВС" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вище вказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, щонаказом № 7 від 28.11.2012 його прийнято на посаду юриста фермерського господарства «КВС» безстроково.

03.09.2020 під час вручення керівником відповідача йому трудової книжки позивач дізнався, що на підставі наказу № 144 від 31.07.2020 його звільнено із вказаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Своє звільнення позивач вважає незаконним, посилаючись на те, що п.1 ст. 36 КЗпП України передбачає згоду обох сторін на звільнення з роботи, тоді як між ним та роботодавцем не досягнуто з цього приводу згоди, відповідачем самовільно прийнято рішення про звільнення, без законних на те підстав.

Крім того, позивач зазначає, що ще до звільнення він уже не отримував робочих завдань, а після звільнення з ним не проведено розрахунок, не виплачено компенсації за невикористану відпустку, не здійснено відміток у журналі про дату вручення трудової книжки.

Через незаконну втрату роботи він переніс великі душевні хвилювання, втратив спокій, а, отже, зазнав моральних страждань.

Посилаючись на вказані обставини, враховуючи уточнену позовну заяву (а.с.53), позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення та поновити його на посаді юриста; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 155 805,81 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 49 349,30 грн за період з 01.01.2019, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2020 у розмірі 31 051,76 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, а також витрати на правничу допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до фермерського господарства "КВС" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди - відмовлено, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта зазначив, що 03.09.2020 керівником фермерського господарства "КВС" - Книщуком В.П. позивачу було вручено трудову книжку, в якій під порядковим номером 10 значився запис про те, що 31.07.2020 відповідно до наказу № 144 ОСОБА_1 звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Крім трудової книжки ОСОБА_1 нічого більше не вручено, не проведено розрахунків по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку.

Дату вручення трудової книжки ОСОБА_1 не може підтвердити письмово, оскільки відповідач не надав жодних журналів чи бланків для підпису про отримання трудової книжки.

Представник апелянта стверджує, що між ФГ "КВС" і ОСОБА_1 не було жодних усних чи письмових домовленостей, тому звільнення за згодою сторін є безпідставним.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, в подальшому з ним нібито був проведений повний розрахунок, а від отримання трудової книжки останній нібито відмовився.

Представник апелянта не погоджується з такими твердженнями та зазначає, що відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58, якщо працівник відсутній на роботі у день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Представник апелянта вважає, що якщо ОСОБА_1 відмовлявся від отримання трудової книжки, то йому мало б бути направлено відповідне повідомлення. Однак, жодних повідомлень ОСОБА_1 не отримував. Крім того, відповідач мав можливість належним чином зафіксувати факт відмови ОСОБА_1 від отримання трудової книжки.

Представник апелянта також не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач провів повний розрахунок з позивачем на день звільнення. При цьому, суд зіслався на свідчення свідків. Проте, на думку представника апелянта, отримання грошових коштів може бути підтверджено документами з особистим підписом отримувача грошових коштів або роздруківкою з банківського рахунку, якщо кошти поступали на картковий рахунок позивача. В іншому випадку такі засоби доказування є неналежними.

Суд взяв до уваги, що на підприємстві відповідача сталася пожежа і всі документи згоріли. Проте, під час допиту свідка - пожежника встановлено, що всю інформацію про майно, що згоріло взято із заяви директора підприємства. Тому, відповідні відомості можуть бути недостовірними. Вважає, що відновлені документи про нарахування і виплату позивачеві заробітної плати не підтверджують факту виплати такої, оскільки в цих документах немає підпису позивача.

З наведених підстав представник апелянта просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задоволити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну на скаргу, голова ФГ «КВС» Книшук В.П. заперечує щодо змісту і вимог апеляційної скарги, посилаючись на відсутність у такій жодних належних обґрунтувань неправильності чи неповноти доказів, встановлення фактичних обставин та/або застосування норм права.

Вказує на те, що ОСОБА_1 з моменту фактичного прийняття його на роботу не виконував жодних трудових функцій. Метою його працевлаштування було отримання заробітної плати та набуття відповідного трудового стажу. Починаючи з грудня 2012 року та до липня 2020 року, ФГ «КВС» здійснювало нарахування та виплату позивачу заробітної плати та належних до сплати податків і зборів. Коли постало питання про належне виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, останній не бажаючи виконувати їх, подав 31 липня 2020 року заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. Цього ж дня, ФГ «КВС» було видано наказ про його звільнення та вчинено відповідний запис у трудовій книжці. Однак, ОСОБА_1 від отримання трудової книжки у день звільнення відмовився та забрав її лише 03 вересня 2020 року. При цьому, фермерське господарство нарахувало ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2020 року та компенсацію за невикористану відпустку, що свідчить про проведення із позивачем повного розрахунку при звільненні.

Надати всі документи, які слугували підставою звільнення позивача, фермерське господарство не в змозі, оскільки такі згоріли під час пожежі, яка сталася в офісному приміщенні ФГ «КВС», на що вірно звернув свою увагу суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.

При цьому, вважає, що доводи позивача не підтверджуються жодними доказами, та розцінюються як спроби знайти формальні порушення при звільненні з роботи з метою подальшого поновлення.

Із урахуванням викладеного, голова ФГ «КВС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав, просив її відхилити.

Апелянт та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Вимоги скарги підтримав, просив її задоволити (а.с. 140).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог. Зокрема, позивач не довів факту неподання ним 31.07.2020 заяви про звільнення, адже в такому разі позивач стверджує, що дана заява була підроблена стороною відповідача, що є кримінально караним діянням, передбаченим відповідною частиною ст.358 КК України. Однак, жодних звернень до правоохоронних органів з цього приводу позивач не подавав. Не звертався позивач і по факту підпалу стороною відповідача офісного приміщення вказаного підприємства, адже і таке діяння є злочином, передбаченим відповідною частиною ст.194 КК України. Крім того, позивачем не спростовано відомості, які містяться у розрахункових листах за січень - липень 2020 року та відомостях на виплату готівки за липень 2020 року № 42 та № 43 про виплату позивачу щомісячно заробітної плати.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно із відомостей про роботу, зазначених у трудовій книжці ОСОБА_1 , останній з 28.11.2012 р. працював на посаді юриста фермерського господарства «КВС» на підставі наказу № 7 від 28.11.2012 р. та звільнений з цієї посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін з 31.07.2020 р. на підставі наказу № 144 від 31.07.2020 р. (а.с.6).

Згідно із даними акта про пожежу, 23 жовтня 2020 року о 21 год 25 хв у офісному приміщенні ФГ «КВС», що за адресою: с. Турка-Борщівська, вул. Бригадна, 5, виявлено пожежу, якою знищено офісне приміщення площею 50 кв.м., та важливі документи (а.с. 24).

У довідці від 27.10.2020 № 51/30-26 наведено перелік документів, які пошкоджено та знижено пожежею, серед яких вказано усі накази за основною діяльністю ФГ «КВС» за 2012-2020 роки, книга реєстрації трудових книжок працівників за 2012-2020 роки, колективний договір, штатні розписи і графіки відпусток за 2012-2020 роки, відомості про нарахування заробітної плати за 2012-2020 роки, посадові інструкції працівників за 2012-2020 роки, особові справи працівників за 2012-2020 роки, накладні на відвантаження товару з 2012 року, договори та всі договірні документи з 2012 року, відомості про нарахування орендної плати за 2012-2020 роки, відомості про виплату орендної плати за 2012-2020 роки, вхідна та вихідна документація за 2012-2020 роки, меблі, оргтехніка (а.с.25).

Відповідно до розрахункових листів(відновлених електронних документів) за січень - липень 2020 року та відомостей на виплату готівки за липень 2020 року №42 та №43 позивачу щомісячно виплачувалася заробітна плата. 31.07.2020 йому здійснено виплату в розмірі 11459,57 грн (а.с.26-28).

Факт нарахування та виплати позивачу заробітної плати ФГ «КВС» підтверджується також відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, надані ДПС України на виконання ухвали апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі наявних у справі відновлених відповідачем документів та документів представлених позивачем, суд прийшов правильного висновку про наявність трудових відносин між сторонами, які припинено 31.07.2020.

Щодо доводів апелянта про неналежність представлених відповідачем доказів слід зазначити, що зважаючи на документи, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів враховує об`єктивну неможливість ФГ «КВС» подання всіх документів, які слугували підставою для звільнення ОСОБА_1 з роботи з огляду на факт пожежі. Доказів того, що акт про пожежу містить недостовірні дані або складений з порушенням вимог чинного законодавства, позивачем не надано, відтак, у суду відсутні підстави для його неприйняття.

Позивач звільнений із роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін.

За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. При цьому, оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Окрім даних трудової книжки, факт припинення трудового договору між ОСОБА_1 та ФГ «КВС» відображається і у Звіті - таблиці 5. «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» (а.с. 37). Згідно із порядковим номером 2 вказаної таблиці, трудові відносини ОСОБА_1 припинено на підставі Наказу № 144 від 31.07.2020 (ст. 36 п. 1 КЗпП України).

Отже відомості, подані директором 17 серпня 2020 року в електронній формі та зазначені у вказаній вище таблиці, повністю відповідають тим, які містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 , що свідчить про їх достовірність.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив стягнути із ФГ «КВС» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час вимушеного прогулу, компенсацію за невикористану відпустку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не спростовано відомості, які містяться у розрахункових листах та відомостях на виплату готівки за липень 2020 року № 42 та № 43. Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки документи, які долучені представником відповідача підтверджують факт нарахування та виплати позивачу заробітної плати ФГ «КВС» та містять достовірну інформацію, яка узгоджується з іншими документами, що є у матеріалах справи.

Зокрема, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, надані ДПС України на виконання ухвали Івано-Франківського апеляційного суду, відповідачем протягом 2020 року до 31.07.2020 проводилося нарахування та виплата заробітної плати позивачу.

Так, за перший квартал 2020 року позивачу відповідачем нараховано та виплачено - 24900,00 грн, за другий квартал - 24971,60, за третій квартал, тобто за липень місяць 2020 року нараховано 31.07.2020 - 14235,49 грн. Тобто, останнє нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 мало місце в день його звільнення з роботи. При цьому, суд звертає увагу на те, що такі виплати згідно із розрахунковим листком за липень 2020 року включають в себе розрахункові виплати.

Доводи апелянта в цій частині, що такі дані не вказують на фактичне отримання коштів, не заслуговують на увагу, оскільки останні є офіційним звітом суб`єкта підприємництва щодо нарахованих та виплачених коштів найманим працівникам та про утримані податки та збори, за достовірність яких юридична особа несе відповідальність. Доказів щодо їх недостовірності апелянтом не представлено.

Отже, вказане свідчить, що в день звільнення позивача з роботи, ФГ «КВС» проведено розрахунок із ним, відповідно, доводи про наявність заборгованості по зарплаті та компенсації за відпустку не знайшли свого підтвердження. Тому судом обґрунтовано відмовлено і в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок невиплаченої зарплати при звільненні.

Твердження щодо фактичного неотримання коштів , як і нарахованих відпускних, суд оцінює критично і погоджується з висновком суду першої інстанції , що таке не ґрунтується на доказах.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18.08.2021.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.