Дата документу 02.12.2021
Справа № 501/2582/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

при секретарі судового засіданні - Кочкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську цивільну справу №501/2582/21

за позовом: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , ел пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до

відповідача: Акціонерного товариства «Ідея банк», місцезнаходження: 70008, Львівська область, м. Львів, вул. Валова, буд. 11, ел пошта:

предмет та підстави позову: про захист прав споживачів,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

14.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.09.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування N^Z62.26125.006969591 (надалі - договір), за яким позивач отримував кредитні кошти в гривнях, повертав ці кошти з врахуванням процентів шляхом списання кредитором коштів, які надходили на банківський рахунок позивача з використанням банківської картки.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості позивача від 23.06.2021 року, яку складено відповідачем, позивач на думку відповідача заборгував йому станом на 23.06.2021 року в т.ч. строкову плату за обслуговування кредиту в розмірі 2013,32 грн. та прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 13388,92 грн., а всього на суму 15402,24 грн..

Позивач не згоден з нарахуванням боргу відповідачем в частині плати за обслуговування кредитом в зв`язку з тим, що така плата суперечить положенням ст.ст.11,12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Тому позивач вимушена звернутись до суду, та просить суд:

Застосувати наслідки недійсності правочину в частині нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування №Z62.26125.006969591 від 11.09.2020 року та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» (код за ) провести перерахунок здійснених з часу укладення договору кредиту та страхування №Z62.26125.006969591 від 11.09.2020 року платежів до моменту проведення перерахунку, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 7 535,94 грн. (сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень 94 коп.) у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Судові витрати покласти на відповідача - Акціонерне товариство "Ідея банк", код за , місто Львів, вул. Валова, б.11.

Представник відповідача АТ «Ідея Банк», не надав відзив, сповіщався належним чином, до судового засідання не прибув (а.с. 24, 28, 32).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник відповідача АТ «Ідея Банк», не надав відзив, сповіщався належним чином, до судового засідання не прибув (а.с. 24, 28, 32)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року відкрито провадження по справі (а.с 21).

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.

Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 та відповідач уклали договір кредиту та страхування №Z62.26125.006969591 від 11.09.2020 року, за яким позивач отримував кредитні кошти в гривнях, повертав ці кошти з врахуванням процентів шляхом списання кредитором коштів, які надходили на банківський рахунок позивача з використанням банківської картки (а.с. 16-17).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості позивача від 23.06.2021 року, яку складено відповідачем, позивач на думку відповідача заборгував йому станом на 23.06.2021 року в т.ч. строкову плату за обслуговування кредиту в розмірі 2013,32 грн. та прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 13388,92 грн., а всього на суму 15402,24 грн.. (а.с. 13-15).

V. Оцінка Суду.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця)відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної".

Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

У відповідності до абз.1 ч.9 ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування», на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача).

Також ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно ч.1 ст.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно ч.3 ст.5 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Фактично позивач отримав від відповідача банківську карту (як зазначено в договорі), яка є матеріальним відображенням відкритого позивачем відповідачу банківського рахунку, на який відповідачем в подальшому надано позивачу кредитну лінію, тобто відповідачем здійснено кредитування банківського рахунку позивача.

Наразі відповідач, у зв`язку з невиконанням позивачем належним чином зобов`язань щодо своєчасної сплати заборгованості за наданим кредитом та процентів за користування ним, висуває позивачу вимоги щодо сплати таких сум заборгованості.

Позивач вважає такі вимоги відповідача частково необґрунтованим, такими, що суперечать діючим на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами та діючим на теперішній час нормам законодавства України, суперечить усталеній судовій практиці в аналогічних справах, а тому вимоги позивача підлягають лише частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.638 ЦК України 1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до абз.1 ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тобто у будь-якому разі імперативні норми законодавства передбачали необхідним для встановлення факту укладення відповідного договору та факту досягнення сторонами домовленості щодо конкретних його умов обов`язкове розміщення підпису таких сторін на відповідному документі, який містить такі умови.

Пункт 4 Договору містить посилання на додаток №1, що є невід`ємною частиною договору.

В свою чергу додаток №1, виконаний у формі таблиці, містить розділ «за обслуговування кредитної заборгованості», в якому зазначаються суми з різними значеннями, походження та розрахунок яких є незрозумілими.

Слід зазначити, що така послуга, як послуга "за обслуговування кредитної заборгованості", не є послугою, яка б могла надавалась кредитором позичальнику.

За використання кредиту позичальник сплачує кредитору винагороду у вигляді процентів. Це і є дохід кредитора. Під час виконання кредитного договору кредитор обслуговує кредитну заборгованість, тобто веде її облік, в межах своєї господарської діяльності і не може вимагати від позичальника додатково оплачувати такі дії, оскільки ці дії не направлені на надання позичальникові будь-якої послуги.

Згідно ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» 1. У договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту

для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. 6. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Згідно ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» 1. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно пункту 1.5 договору від 11.09.2020 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за послуги, як то: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, пунктом 1.5 кредитного договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у пункті 4 паспорту споживчого кредиту (додаток №1 до договору), а саме у графіку щомісячних платежів.

Таким чином, встановлення плати за послугу банку "за обслуговування кредитної заборгованості" суперечить положенням ст.ст.11,12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи наведене, оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів 1.5 кредитного договору №Z62.26125.006969591 від 11.09.2020 року та 4 паспорту споживчого кредиту (додаток №1 до договору), укладеного між позивачем та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладеними у постанові від 09.12.2019 року у справі № 524/5152/15-ц, із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 21.10.2020 р. у справі № 194/1387/19 .

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16.10.2019р. у справі № 369/9293/15-ц, від 02.09.2019р. у справі № 3б1/7528/17, від 09.12.2019р. у справі № 524/5152/15-ц, від 16.12.2020р. у справі №211/1031/19.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно виписки (рух по рахунку позивача) з 11.09.2020р. по 23.06.2021р., якаскладена відповідачем, позивач здійснив оплату "погашення плати за обслуговування кредиту": 12.10.20 в сумі 1716,21 грн., 12.10.20 в сумі 858,10 грн.,

-в сумі 1701,66 грн., 12.11.20 в сумі 810,32 грн., 11.12.20 в сумі 816,5 грн.,

в сумі 1633,10 грн., а всього: на суму 7 535,94 грн..

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, як існують на момент відшкодування.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея банк»про захист прав споживачів - задовольнити.

Застосувати наслідки недійсності правочину в частині нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування №Z62.26125.006969591 від 11.09.2020 року та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» (код за ) провести перерахунок здійснених з часу укладення договору кредиту та страхування №Z62.26125.006969591 від 11.09.2020 року платежів до моменту проведення перерахунку, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 7 535,94 грн. (сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень 94 коп.) у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея банк» (код за , м. Львів, вул. Валова, б.11) судовий збір на користь держави в розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського

міського суду Одеської області Смирнов В.В.