Справа № 460/4722/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/811/2832/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Залузька сільська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Залузька сільська рада Яворівського району Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила усунути перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, провести демонтаж самочинно збудованої будівлі магазину, навести благоустрій та звільнити земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку є співвласником земельної ділянки площею 0,025 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Старий Яр Яворівського району Львівської області, кадастровий номер земельної ділянки :13:004:0013, що розташована по АДРЕСА_1 . На момент звернення до суду обмежена у користуванні вказаною вище земельною ділянкою, оскільки на ній стоїть самочинно збудована будівля, яку збудував та використовує для власних потреб відповідач. Крім цього, ОСОБА_3 поруч із самочинно збудованою будівлею зберігає різного роду предмети, чим порушує правила благоустрою. Також вона має намір на зазначеній земельній ділянці збудувати господарські будівлі і споруди, однак не в змозі реалізувати своє право власності на земельну ділянку щодо користування та розпорядження нею. Тому змушена в судовому порядку звернутись за захистом своїх майнових прав.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 462588450:123:004:0013), яка знаходиться у АДРЕСА_1 , шляхом проведення демонтажу самочинно побудованої будівлі магазину.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В договорі дарування будинку вказано, що батько дарує житловий будинок. До будинку належить : літня кухня, сарай, гараж, вбиральня, колодязь, хвіртка, ворота, огорожа. Інших будівельних споруд, в тому числі будівля магазину, які розташовані на цій земельній ділянці, не вказано. Зазначав, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 205335, кадастровий номер : :13:004:0013 на зворотній стороні знаходиться план меж земельної ділянки, на якій вказано тільки межі земельної ділянки ОСОБА_1 . Жодних будівельних споруд на вказаному плані не вказано. Вважає, що позивачем до суду не було надано письмових та інших доказів про те, що будівля магазину, яка належить відповідачу, знаходиться на належній їй земельній ділянці. Такі документи, як проект землеустрою земельної ділянки, абрис земельної ділянки, де вказуються всі будівлі розташовані на ній, їхні розміри, межі судом не досліджувались, оскільки позивачем не надавались. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам повністю відповідає.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по Ѕ ідеальній частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Старий Яр Яворівського району Львівської області (а.с.5-6).

Позивач ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки площею 0,025 га, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Старий Яр Яворівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 205335 від 29.12.2012 (а.с.7-8).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Позивачу на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

З відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області вбачається ,що посадовими особами Департаменту під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю з виїздом на місце розташування спірного об`єкту, візуальним оглядом встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться будівля магазину, ознак виконання будівельних робіт не виявлено (а.с.117).

Викладене спростовує доводи відповідача про те, що будівля магазину, яка ним збудована, не знаходиться на земельній ділянці належній позивачу.

Судом встановлено, що правовстановлюючих документів на будівлю магазину, яка розміщена по АДРЕСА_1 відповідачем не надано, що не дає права ОСОБА_3 на розміщення об`єкту торгівлі на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будівля магазину, яка споруджена ОСОБА_3 є самочинним об`єктом та розташована на земельній ділянці позивача, що порушує її право користування та розпорядження земельною ділянкою.

З урахування наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»)

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:09.12.2021.

Головуючий

Судді