Справа № 162/202/19
Провадження № 2/162/1/2021
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ РІШЕННЯ
04 лютого 2021 року смт Любешів.
Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Глинянчука В.Д.,
за участі секретаря судових засідань Смаль Т.П.,
представника позивача Поліщук О.В. ,
розглянувши справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,
І. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.
ОСОБА_1 звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 11 березня 2019 року.
У справі відкрито загальне позовне провадження 12 березня 2019 року.
Відповідачем Любешівською селищною радою 20 березня 2019 подано відзив на позовну заяву із заявою про розгляд справи у відсутності її представника.
У ході підготовчого судового провадження за клопотанням позивача залучено до розгляду справи у якості співвідповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .
У період з 05 червня 2019 року та фактично по 17 листопада 2020 року провадження у справі зупинялось до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 162/210/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно за законом.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у ході підготовчого провадження у справі подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`являвся.
Ухвалою суду від 11 грудня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
Розгляд справи 15 січня 2021 року відкладався за заявою відповідача ОСОБА_4 та його представника адвоката Пилипчука В.Ф.
У судовому засіданні 04 лютого 2021 року відмовлено у клопотанні відповідача ОСОБА_4 та його представника про повторне відкладення розгляду справи.
Справу розглянуто 04 лютого 2021 року за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Поліщук О.В. з проголошенням вступної те резолютивної частини рішення суду.
ІІ. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_6 , який заповів ОСОБА_1 вказаний вище будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння та управління житловим будинком. У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду.
ІІІ. Стислий виклад позиції відповідачів.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у письмових заявах від 11 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 визнали.
Відповідач ОСОБА_4 будь-яких заяв по суті справи суду не подав.
Відповідач Любешівська селищна рада у відзиві на позов звертає увагу, що вона є неналежним відповідачем у справі, адже не порушувала спадкових прав ОСОБА_1 , їх не оспорює. Позивач не зверталась до цього відповідача з приводу оформлення права власності на спадкове майно тощо. Любешівській селищній раді відомо, що крім позивача, є інші спадкоємці ОСОБА_6 : його діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .
IV. Норми права, які врахував суд.
В обґрунтуванні позову позивач вказує, що вона у встановлені на момент відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 спосіб та строк її прийняла, а тому при вирішенні цього спору необхідно застосовувати чинне на той час законодавство.
Відповідно до статей 524, 525 Цивільного кодексу Української РСР редакції 1963 року (далі - ЦК УРСР) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Згідно із статтями 534, 541 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.
Статтею 535 ЦК УРСР встановлено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.
Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
V. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно із заповітом, який посвідчено 25 лютого 1986 року державним нотаріусом Любешівської державної нотаріальної контори Котюгою О.С., ОСОБА_6 заповів належний йому будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 своїй онуці ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтв про народження та про укладення шлюбу позивач після одруження 31 грудня 1986 року змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .
Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Любешів Любешівського району Волинської області.
З відомостей із будинкової книги про прописку громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , слідує, що на день смерті спадкодавець ОСОБА_6 у вказаному житлі проживав сам.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Любешівської селищної ради № 511/19 від 08 вересня 2008 року спадкодавець ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті проживав по АДРЕСА_1 . У шестимісячний строк з дня його смерті в управління та володіння спадковим майном фактично вступила онука ОСОБА_1 шляхом догляду за будинком, садінням городу, сплатою податків.
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 лютого 2019 року державний нотаріус Любешівського нотаріального округу Кух В.І. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.
Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлено 11 лютого 2019 року приватним малим підприємством «Сатар», домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з дерев`яного житлового будинку «А-1» 1954 року побудови та сараю «Б-1», який збудовано у 1980 році.
Із матеріалів спадкової справи Любешівської державної нотаріальної контори № 39/2002 вбачається, що, крім позивача, із заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_6 звертались відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_3 12 лютого 2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у КСП «Стохід» у розмірі 2,76 гектара. Натомість ОСОБА_4 06 лютого 2020 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів.
Постановою Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі № 162/210/19 ОСОБА_4 відмовлено у визнанні недійсним заповіту ОСОБА_6 від 25 лютого 1986 року на ім`я ОСОБА_1 та у визнанні права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
VІ. Мотиви суду щодо позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Аналізуючи наведені вище докази у справі, суд доходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , у передбачений законом строк та спосіб прийняла спадщину.
Натомість, із змісту постанови Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у цивільній справі № 162/210/19 слідує, що ОСОБА_4 не довів наявність передбачених законом підстав для визнання заповіту ОСОБА_6 недійсним, факту прийняття спадщини по смерті спадкодавця та права на обов`язкову частку у спадщині тощо. З огляду на викладене суд вважає, що визнання відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Між тим, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у частині позовних вимог до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області необхідно відмовити з таких міркувань.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є диспозитивним правом позивача. Разом з тим, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи та оцінки доказів. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
З огляду на зміст досліджених у ході судового розгляду доказів, суд вважає, що позивач правильно визначила відповідачами у справі дітей спадкодавця ОСОБА_6 . Між тим, Любешівська селищна рада не є учасником спірних правовідносин.
Таким чином, Любешівську селищну раду необхідно визнати неналежним відповідачем у цьому спорі.
VІІ. Питання розподілу судових витрат.
Позивач при подачі позовної заяви сплатила 768,4 гривень судового збору.
У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати.
Отже, у зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК понесені позивачем судові витрати необхідно стягнути з цих відповідачів у рівних частках.
Керуючись статтями 264, 265 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом по смерті ОСОБА_6 на житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 .
Відмовити ОСОБА_1 у частині позовних вимог до Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у користь позивача ОСОБА_1 по 256 (двісті п`ятдесят шість) гривень 13 копійок документально підтверджених судових витрат з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2021 року.

Суддя В.Д. Глинянчук