Справа № 651/181/18 Головуючий в суді І інстанції Гребенюк В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

07 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 13 лютого 2007 року був укладений договір № б/н, за яким відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні коштиу розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит, однак відповідач своїх обов`язків з вчасного повернення кредитних коштів не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 28 лютого 2018 року становить 32015,97 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2544,88 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 27270,33 грн, заборгованість за пенею та комісією - 200,00 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1500,76 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2544,88 грн. та судовий збір в розмірі 140,06 грн., у задоволенні інших позовних вимог банку відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його у частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, оскільки між сторонами були узгоджені усі істотні умови кредитного договору, зокрема і розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується підписом відповідача на анкеті-заяві від 25 вересня 2007 року, через що відмова в задоволенні цих позовних вимог суперечить положенням ст. 1048 ЦК України та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним їїзадовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, підписавши анкету-заяву, користувався кредитними коштами, проте не виконав своїх зобов`язань щодо повернення цих коштів у належні строки, заборгованість не погашено, однак позивач не надав доказів щодо узгодження між сторонами відсоткової ставки за користування кредитом, а надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача, тому суд вважав необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь банку лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 544,88 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2007 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву у АТ КБ «ПриватБанк» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).

Також позивач надав суду витяги із тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача (а.с.8-13).

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-6).

Проте, позичальник своїх зобов`язань за договором виконував не належним чином, в результаті чого утворилась заборгованість, згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 лютого 2007 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 28 лютого 2018 року становить 32015,97 грн.,що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2544,88 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 27270,33 грн, заборгованість за пенею та комісією - 200,00 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1500,76 грн. (процентна складова) (а.с. 4-6).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Посилання банку на положення Умов та правил надання банківських послуг щодо збільшення кредитної ставки, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що Умови і правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідача, тому між сторонами не було досягнуто згоди щодо нарахування заборгованості за пенею та комісією, а також штрафних санкцій, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої відповідач отримав грошові кошти містить розмір базової відсоткової ставки, що становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів, а відтак сторони погодили розмір відсоткової ставки, частково заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженими ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтом договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її за договорами банківського вкладу ( крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (частина 4 статті 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно з частиною 1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягли домовленості щодо всіх його умов, в тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. Уразі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки та процедури підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 13 лютого 2007 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що базова відсоткова ставка становить 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році.

За таких обставин, є всі підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за кредитним договором.Разом з тим, матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом з 36,00 % річних до 43,20% річних, скріпленої її підписом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині заборгованості за відсотками, суд першої інстанції не звернув уваги, що анкета-заява від 13 лютого 2007 року містить базову відсоткову ставку, погоджену сторонами. Проте, у розрахунку заборгованості банк застосував змінену самостійно відсоткову ставку, яка сторонами узгоджена не була, а відтак, сума відсотків, які просить стягнути банк, не відповідає відсотковій ставці, яка визначена сторонами.

У той же час, оскаржуючи рішення суду з зазначених мотивів, банк не подав апеляційному суду розрахунку заборгованості у відповідності до відсоткової ставки, яка визначена договором.

Виходячи із умов кредитування, які підписані відповідачем, та відсутності в матеріалах справи доказів наявності його письмової згоди на збільшення процентної ставки, колегія суддів вважає, що наведений в розрахунку розмір заборгованості на суму 27 270,33 грн є неправильним, проценти необхідно нараховувати виключно на тіло кредиту за процентною ставкою 3% в місяць, а тому, зробивши власний розрахунок, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період з 04 червня 2007 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 9 835,87 грн.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо нарахування відсотків за користування кредитом, тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог є необґрунтованим та суперечить матеріалам справи.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржено сторонами, тому не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК України).

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 9 835,87 грн., а у іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 9 835 (дев`ять тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 87 коп.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: