Справа № 308/4437/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Онисько Іванни Юріївни, за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 травня 2021 року, постановлену суддею Івановим А.П.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Онисько І.Ю.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Онисько І.Ю. від 23.03.2018 у виконавчому провадженні №8194328 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 20.10.2003, відносно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Про наявність указаної постанови державного виконавця від 23.03.2018 йому стало відомо лише у квітні 2021 року, після зупинки його транспортного засобу працівниками поліції, яку він у виконавчій службі отримав 08.04.2021, а тому строк на її оскарження пропустив з поважних причин.

Звертав увагу і на те, що згідно з ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. Зважаючи на те, що згідно з наказом про прийняття на роботу від 31.03.2021 та трудового договору на безстроковій основі, він працює водієм у ФОП ОСОБА_2 , що є його єдиним законним джерелом заробітку, тому встановлене йому державним виконавцем обмеження позбавляє його основного законного джерела засобів для існування.

Посилаючись на наведене, просив поновити йому строк на звернення до суду зі скаргою на постанову, як такий, що пропущений з поважних причин, та скасувати постанову державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Онисько І.Ю. від 23.03.2018 у виконавчому провадженні №8194328 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2003, якою встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами відносно нього.

Ужгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції подав відзив на скаргу ОСОБА_1 , в якому просив відмовити у її задоволенні. Вказував, що на момент винесення оскаржуваної постанови не було жодного доказу офіційного отримання боржником доходів від будь-яких перевезень, а заборгованість по сплаті аліментів скаржника станом на 01.04.2021 становить 145 759,48 гривень.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2021 поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги на рішення державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Онисько І.Ю. від 23.03.2018 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №8194328, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати зазначену ухвалу та задовольнити його скаргу. Вказував на незаконність ухвали, порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема ч.10 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно з якою не може бути застосовано тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника законного джерела засобів для існування. Посилаючись на те, що з 31.03.2021 він працює водієм у ФОП ОСОБА_2 , а тому встановлене судом обмеження у праві керувати транспортними засобами позбавляє його єдиного законного джерела до існування, що є підставою для скасування оскарженої постанови.

У судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився, подав суду заяву від 22.11.2021 в якій просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі та задовольнити її, а тому його неявка та неявка державного виконавця Онисько І.Ю., яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідачки, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, що діє на момент звернення скаржника до суду) (далі - Закон № 1404-VІІІ») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи слідує, що на виконанні в Ужгородському РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області перебуває виконавче провадження №8194328 з примусового виконання виконавчого листа №2-3984, виданого 20.10.2003 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) аліментів у розмірі ј всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.07.2003 і до досягнення дитиною повноліття.

У межах цього виконавчого провадження державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Онисько І.О. постановою від 23.03.2018 встановлено відносно ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с.4).

Зі змісту цієї постанови слідує, що виконавчий лист стягувачкою ОСОБА_3 був пред`явлений до виконання 10.07.2008. 14.07.2008 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №8194328, копію якої було надіслано рекомендованою кореспонденцією сторонам виконавчого провадження, зокрема ОСОБА_1 , для виконання. Проте боржник від виконання судового рішення по сплаті аліментів ухиляється, на неодноразові виклики до державного виконавця не реагує. Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів сума заборгованості станом на 01.03.2018 становить 77 591,73 грн та в сукупності перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що у боржника станом на 01.03.2018 була наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 77 591,73 грн, яка в сукупності перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а тому державний виконавець правомірно виніс постанову про встановлення боржнику ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається апелянт ОСОБА_1 передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не може бути застосовано у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Проте зазначена норма закону до скаржника застосуванню не підлягає, оскільки згідно з наказом (розпорядженням) №01 від 31.03.2021 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 01.04.2021 водієм автотранспортних засобів до ФОП ОСОБА_5 (а.с.5), що підтверджується трудовим договором від 01.04.2021 (а.с.6) та довідкою від 06.04.2021 (а.с.7). Однак з копії його трудової книжки серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_1 у період з 16.11.2004 по 01.04.2021 офіційно працевлаштований не був (а.с.16-18). Відсутність офіційного заробітку (доходу) також стверджується приєднаною до відзиву відповіддю ДФС України від 28.02.2018 на запит виконавчої служби про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб (а.с.21).

Отже, на момент винесення державним виконевцем оскаржуваної постанови ОСОБА_1 офіційно не був працевлаштований і встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами не позбавило боржника основного законного джерела засобів для існування.

Враховуючи наведене, зокрема наявність заборгованості у ОСОБА_1 зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, і те, що станом на 23.03.2018 боржник не працював водієм (взагалі не був працевлаштований), постанова державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Онисько І.Ю. від 23.03.2018 у ВП №8194328 про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами є законною та обґрунтованою.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга - без задоволення, оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, і доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 грудня 2021 року.

Суддя-доповідачка

Судді