ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1653/21 Справа № 175/2734/19 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року

по цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості за надмірно використану частину відпустки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості за надмірно використану частину відпустки.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював на посаді інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції в період з 21 січня 2016 року по 12 березня 2018 року. Зазначав, що відповідач використав відпустку за 2018 рік терміном з 01 лютого 2018 року по 02 березня 2018 року, тобто 30 календарних днів. Наказом Департаменту патрульної поліції від 06 березня 2018 року № 206 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в органах поліції відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) із відрахуванням грошового забезпечення за 25 діб використаної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час в календарному році. Сума надмірно виплачених коштів ОСОБА_1 становить 4 325,48 грн, яку відповідач не сплатив.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 4 235,48 грн у відшкодування за надмірно використану частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стаття 367 ЦПК України визначає межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положення частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання служби в поліції визначено статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої, частини другої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Частиною четвертою статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

При цьому пунктом 7 частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Частинами другою та третьою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно з частиною дев`ятою статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Пунктом 15 Розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), передбачено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Відповідно до абзацу 6 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку № 260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перед звільненням перебував у черговій щорічній відпустці за 2018 рік тривалістю 30 діб з 01 лютого 2018 року по 02 березня 2018 року.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 06 березня 2018 року № 206 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в органах поліції відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) із відрахуванням грошового забезпечення за 25 діб використаної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час в календарному році.

З наданого позивачем розрахунку грошового забезпечення за надмірно використану частину чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, а також з розрахункових листків виплаченого відповідачу грошового забезпечення слідує, що ОСОБА_1 за березень 2018 року (12 робочих днів) було нараховано грошове забезпечення, з якого на виконання частини дев`ятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" та абзацу 6 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку № 260 відраховано надмірно нараховане грошове забезпечення за частину надмірно використаної чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року в сумі 8 145,16 грн, у зв`язку із чим до виплати при звільненні грошове забезпечення фактично відсутнє.

Водночас, нарахованого позивачеві грошового забезпечення за березень 2018 року виявилось недостатньо для проведення повного взаєморозрахунку, внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 4 325,48 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України "Про Національну поліцію" та Порядком № 260, якими чітко регламентовано дії відповідача у відповідних правовідносинах.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів КЗпП України чи норм ЦК України, оскільки здійснюючи відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, позивач діяв в порядку та на виконання норми чинного законодавства, а саме: частини дев`ятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" та абзацу 6 пункту 8 Розділу ІІІ Порядку № 260.

При цьому, як зазначалося вище, загальні засади проходження служби в поліції визначено Законом України "Про Національну поліцію", статтею 60 якого передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Водночас, Закон України "Про Національну поліцію" є спеціальним нормативно правовим актом, що регулює ці правовідносини, тому під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Правилами частин першої та другої статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно частини четвертої статті 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює позивачу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України його право, впродовж десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. 255, 374, 377, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року - скасувати.

Провадження по цивільній справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування заборгованості за надмірно використану частину відпустки - закрити.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко