Справа № 376/944/18
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача, адвоката Химчука Володимира Леонідовича, про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів», треті особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в особі відокремленого підрозділу Білоцерківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, Управління соціального захисту населення Сквирської РДА Київської області, про скасування акту (Форма Н-5) щодо проведення розслідування нещасного випадку, скасування акту (Форма Н-1) щодо нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, зобов`язання проведення повторного розслідування нещасного випадку та складення актів за формами Н-1 та Н-5,-
14.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати акт від 07.02.2017 року (Форма Н-5) проведення розслідування (спеціального розслідування)нещасного випадку (аварії), що стався 01.02.2017 року о 08 годині 30 хвилин у ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів», акт про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1), що стався 01.02.2017 року о 08 годині 30 хвилин у ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів», зобов`язати відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався 01.02.2017 року о 08 годині 30 хвилин, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав травму, в іншому складі комісії та скласти акти за формами Н-1, Н-5 та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.
09.08.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів», треті особи: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області в особі відокремленого підрозділу Білоцерківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, Управління соціального захисту населення Сквирської РДА Київської області, про скасування акту (Форма Н-5) щодо проведення розслідування нещасного випадку, скасування акту (Форма Н-1) щодо нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, зобов`язання проведення повторного розслідування нещасного випадку та складення актів за формами Н-1 та Н-5, задоволено у повному обсязі.
09.08.2021 року представник позивача, адвокат Химчук Володимир Леонідович, подав до суду заяву, в якій просив вирішити питання про стягнення судових витрат на правову допомогу та 13.08.2021 року подав до суду, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, що зареєстрований судом 19.08.2021 року, акт про надану професійну правничу допомогу від 11.08.2021 року.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Встановлено, що позивач відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок судових витрат, який міститься у позовній заяві (Т. 1 а.с. 1-16).
Також, встановлено, що заява про стягнення судових витрат подана у визначений строк та представник позивача - адвокат Химчук В.Л. подав до суду докази щодо понесених позивачем судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Представник позивача - адвокат Химчук В.Л. на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування надав: копію договору про надання правничої допомогивід 07.03.2018 року, яким встановлено фіксований розмір гонорару, акт по надані послуги від 08.05.2018 року, якими встановлено погодинний розмір вартості послуг адвоката, квитанцію від 14.03.2018 року на суму 10 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 41-43, 88-90) та акт про надану професійну правничу допомогу від 11.08.2021 року.
Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомогивід 07.03.2018 року, оплата гонорару за виконання обов`язків, передбачених цим договором, здійснюється клієнтом таким чином: після підписання даного договору - 10 000,00 грн. та перед судовими дебатами у цивільній справі сума гонорару додатково узгоджується.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.03.2018 на суму 10 000 грн., платник ОСОБА_1 отримувач ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 89).
Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Так, від відповідача у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України (у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами), надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, до заперечень не надав.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, відповідач стверджує, що надання клієнту правової інформації, консультації, роз`яснень з правових питань» - 1 год., та «вивчення законодавства, що регулює права позивача, оформлення актів форми Н-1 і Н-5, вивчення наданих документів, матеріалів» - 2 год. є явно завищеними, їх можна об`єднати в 1 год., з огляду на те, що надання правової допомоги це професійний обов`язок адвоката, який знає закон та судову практику. Складання позовної заяви - 8 год., є явно завищеним, оскільки, підготовка позовної заяви не потребувала такої кількості часу, як було зазначено адвокатом, а тому, відповідач вважає, що час на складання позовної заяви має становити - 3 год.. Відповідач вважає, що складання заяви про виклик свідків - 1 год., складання заяви про огляд речового доказу на місці 1 год., складання заяви про витребування доказів - 1 год., підготовка проекту заяви ОСОБА_1 про надання копій документів -1 год., підготовка проекту заяви ОСОБА_1 про надання завірених копій документів з розслідування нещасного випадку - 1 год., отримання витягів із Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань,- оформлення витягу з офіційного веб - порталу Фонду соціального страхування України - 1 год. є явно завищеними. Перелічені вище процесуальні документи в цілому є стандартними за структурою та формою у адвокатській діяльності те не потребують значних часових затрат для їх підготовки, так само як і отримання витягів з державних реєстрів, тому їх можна об`єднати в 1 год.
Суд враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17 та від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, згідно з якою від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Отже, щодо послуг наданих адвокатом Химчук В.Л., слід зазначити, що час витрачений адвокатом не досліджується судом в рамках його обґрунтованості, оскільки такі послуги підтверджуються фактичним їх наданням та матеріалами справи.
Разом з тим, представником позивача подано акт про надану професійну правничу від 11.08.2021 року, в яком зазначено, про всі затрати часу по справі складають - 11 годин 55 хвилин, що включають в себе: участь в судових засіданнях, підготовка процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та підготовка до судових дебатів, згідно якого адвокатом надані такі види послуг на загальну суму 8937,50 грн. на підставідоговору про надання правової допомоги від 07.03.2018 року, однак, документального підтвердження зазначених витрат на правову допомогу в розумінні ст. 137 ЦПК України, позивач не надав.
Крім того, суд критично оцінює витрати позивача понесені на копіювання матеріалів справи - 690 грн., витрати, пов`язані з явкою до суду десяти свідків - насуму 8 000 грн., витрати понесені позивачем на транспорт (витрати на бензин), оскільки, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження понесених зазначених витрат, крім того, більшість свідків, що викликались для допиту у даній справі, є працівниками відповідача і саме відповідач забезпечував їх явку, а надані представником позивача фіскальні чеки від 09.08.2021 року, 18.07.2021 року та 03.03.2021 року на придбання палива для автомобіля, який зареєстрований на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є неналежними доказами, адже, достеменно стверджувати, що зазначений транспорт та пальне використовувалися стороною позивача для переїзду до м. Біла Церква, підстав не має, а відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2021 року позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі.
Позивач - ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а його позовна заява містить три позовні вимоги немайнового характеру, тому, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 2114,40 грн.
Керуючись ст. 133, 137,141,142,246,258,259,264,265,268,270, 354,355 ЦПК України, суд-
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання додаткового судового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення складено 25.08.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко