Справа № 132/1567/20
Провадження № 22-ц/801/429/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 рокуСправа № 132/1567/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області про зупинення провадження у справі, постановлену у цій справі 16 грудня 2020 року у м. Калинівка суддею цього суду Сєліним Є. В.,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить буд. АДРЕСА_1 , у якому зареєстровані її колишня невістка відповідач та онук ОСОБА_3 . Відповідач більше року у спірному будинку не проживає, оскільки виїхала разом з онуком до м. Вінниці.

Пославшись на викладене та на те, що позивач не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном, оформити субсидію на комунальні послуги, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні її власністю буд. АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25 червня 2020 року відкрито провадження у цій справі.

16 грудня 2020 року представником відповідача подано до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у цій справі до винесення рішення у справі № 132/3785/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року вказане клопотання задоволено, провадження у справі №132/1567/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №132/3785/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на майно, скасування реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Не погодившись із вказаною ухвалою про зупинення провадження у справі, позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначила, що оскаржувану позивачем ухвалу вважає законною та обґрунтованою, а тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали про зупинення провадження у справі розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Однак, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлено обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення для даної справи. Неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через об`єктивні обставини.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві у цій справі просить усунути перешкоди у користуванні її власністю, а саме будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Водночас, в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває справа № 132/3785/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю колишнього подружжя житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнання за позивачем права власності на 1/2 частину цього житлового будинку та скасування реєстрації права власності на нього за ОСОБА_1 ; витребування з чужого незаконного володіння вказаного будинку (а. с. 156-159, http://www.reestr.court.gov.ua/Review/93447697).

За приписами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, врахувавши вимоги п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, проаналізувавши предмети спорів у цій справі та у справі № 132/3785/20, встановивши обставини, які дають підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання спільною сумісною власністю колишнього подружжя житлового будинку АДРЕСА_1 виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зупинення провадження у цій справі, оскільки у разі задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зміниться власник спірного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставами позову у цій справі по суті заявлених вимог є втрата права користування житлом членом сім`ї власника цього житла, отже вона може бути розглянута без вирішення справи № 132/3785/20, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заявлено вимоги про визнання права власності на Ѕ частину буд. АДРЕСА_1 , отже у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_2 буде співвласником спірного майна, а не колишнім членом сім`ї власника.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України щодо змагальності сторін, визначив судове рішення про можливу зміну права власності в справі № 132/3785/20 основним доказом у цій справі, апеляційний суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 зазначила в якості підстав позову ст. ст. 391, 405 ЦК України, якими передбачено право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном саме власником цього майна.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач та її представник були позбавлені можливості надати обґрунтовані заперечення проти зупинення провадження у справі, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання від 16 грудня 2020 року (а. с. 132 б) головуючим суддею було оголошено заявлене клопотання, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 були присутні в судовому засіданні, тому мали можливість надати свої заперечення проти його задоволення.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало

Текст постанови виготовлено 11 лютого 2021 року.