КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №133/3100/18
Провадження №6/133/30/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.21

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кучерук І.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Медик Л.О.,

державного виконавця Василюка А.І.,

представника стягувача Маліцького М.В.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши подання головного державного виконавця Козятинського МР ВДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Василюка А.І. про звернення стягнення на майно,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення розміру часток у спільні сумісній власності, в якому просив визначити частку майна ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 , яким він володіє спільно з ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_1 зареєструвати право власності на 1/2 частини вул. Тухачевського (Щаслива) у с. Козятині Козятинського району Вінницької області.

Подання мотивує тим, що на виконанні в Козятинському міськрайонному відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавчий лист, виданий 08.07.2019 Козятинським міськрайонним судом у справі №133/3100/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 120256,74 грн. Боржником вказане рішення суду не виконується.

В результаті проведених державним виконавцем заходів було описано та арештовано майно боржника, якого згідно з висновком експерта недостатньо для виконання рішення суду. Частина арештованого майна була реалізована та кошти в розмірі 2202,27 перераховано стягувачу. В межах зазначеного виконавчого провадження встановлено відсутність доходів у боржника. За боржником зареєстровано автомобіль МАЗ, який арештований та переданий на реалізацію, однак не реалізовано через відсутність покупців. Відсутність майна, належного боржнику, не яке можна звернути стягнення, робить неможливим виконання рішення суду.

При цьому зазначає, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 1985 року. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В подальшому державний виконавець уточнив прохальну частину подання та просить звернути стягнення на 1/2 частку будинку АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 з метою виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01.03.2019 у справі №133/3100/18. Вказує на те, що, враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке нубуто ним під час шлюбу, звернення може бути стягнуто на 1/2 ідеальну частку будинку АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 . При цьому посилається на постанови Верховного Суду у справах №446/53/16-ц та №643/16464/17.

У судовому засіданні державний виконавець подання підтримав. В обґрунтування зміни прохальної частини подання послався на рішення Козятинської міської ради про зміни вулиць та нумерації будинків в с. Козятин та акт інвентаризації та впорядкування нумерації об`єктів житлового фонду.

Представник стягувача подання державного виконавця підтримав, вказав, що рішення суду тривалий час не виконується. Зазначив, що стягнення має бути звернуто на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, зокрема боржника. Послався на ст.ст.60,63 СК України, а також на висновки Верховного Суду у справі №756/3456/19.

Боржник ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення подання та вказав, що будинок по АДРЕСА_3 перебуває у його володінні, однак правовстановлюючих документів на нього він не має, а будинок по АДРЕСА_4 належить його дружині та сину на праві особистої власності.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Пилипенко В.П. суду пояснив, що державний виконавець, змінюючи прохальну частину подання, яке подано в порядку ст. 443 ЦПК України (визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами), просить звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Однак ним не враховано, що до даних правовідносини мають застосовуватись норми ч.10 ст.440 ЦПК України та не надано жодних доказів того, що право власності на будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано в установленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що на виконанні в Козятинському міськрайонному відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавчий лист, виданий 08.07.2019 Козятинським міськрайонним судом у справі №133/3100/18, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 120256,74 грн.

Державним виконавцем 09.07.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59489189.

В подальшому накладено арешт на майно боржника.

В межах зазначеного виконавчого провадження встановлено відсутність доходів у боржника.

Боржник ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 1985 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Козятинської сільської ради №05-23-06 від 09.10.2015 вулицю Тухачевського перейменовано на вулицю Щасливу.

Актом інвентаризації та впорядкування нумерації об`єктів житлового фонду та інших забудов с. Козятина та в АДРЕСА_5 , який затверджено рішенням Козятинської сільської ради №48 від 30.10.2015, будинок АДРЕСА_6 змінено на АДРЕСА_7 .

Змінюючи прохальну частину подання, державний виконавець послався на дані, які зазначені у вказаному вище акті, вважаючи, що боржнику ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності, при цьому керувався ст.443 ЦПК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Так, ч.ч.1,2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Частинами 3 та 4 даної статті встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Тобто відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 440 ЦК України державний або приватний виконавець має право звернутися до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

При цьому надання правової кваліфікації відносинам сторін, виходячи із обставин, встановлених під час судового розгляду, та визначення правових норм, які підлягають застосуванню, належить до компетенції суду.

Судом встановлено, що державним виконавцем, ініціюючи питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано, не враховано норми ч.10 ст.440 ЦПК України, та не надано суду жодних доказів щодо статусу відповідного нерухомого майна, зокрема про те, що право власності на нього дійсно ні за ким не зареєстровано.

Крім того, не надано й докази, які підтверджують те, що ОСОБА_1 фактично є володільцем відповідного майна, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме - частини будинку по АДРЕСА_2 .

Слід зауважити, що з огляду на положення Закону України «Про виконавче провадження», яким регулюються засади виконавчого провадження (ст. 2) та обсяг повноважень виконавця (ст. 18), надані в судовому засіданні пояснення боржника про те, що будинок по АДРЕСА_2 є самочинним будівництвом та право власності на нього не зареєстровано, не може бути підставою для задоволення подання, оскільки відповідні обставини підлягають встановленню державним виконавцем з подальшим наданням підверджуючих документів при зверненні з поданням до суду, яке, в свою чергу, розглядається за парвилами ч. 11 ст. 440 ЦПК України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Натомість наданий виконавцем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що власником будинку по АДРЕСА_8 є ОСОБА_2 , не стосується обставин подання після зміни його прохальної частини, оскільки виконавець не звернув уваги на те, що фактично, крім способу звернення, змінив і саме нерухоме майно, щодо якого просить вирішити питання щодо звернення.

Що ж до посилань виконавця на постанову Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №446/53/16-ц, слід зауважити, що висновки суду у справі, що розглядаються, не суперечать викладеним Судом у вказаному рішенні, однак останні сформовано на підставі належних та допустимих доказів щодо частки у нерухомому майні боржника та підтверджуючих даних про те, що право власності на це майно не було зареєстровано.

Крім того, постанова Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №643/16464/17 ухвалена за наслідками перегляду судових рішень у справі за поданням про визначення частки майна боржника у майні у порядку ст. 443 ЦПК України, в той час, як зазначено вище, змінені вимоги прохальної частини подання вказаною статтею не регулюються.

Посилання представника стягувача на висновки Верховного Суду у справі №756/3456/19 є безпідставними, оскільки їх сформовано за результатами вирішення питання щодо підсудності спору про виділ частки зі спільного майна подружжя.

За наведених обставин, за відсутності документального підвердження статусу майна, на яке виконавець просить звернути стягнення, суд дійшов до висновку про передчасність подання, а тому підстави для його задоволення відсутні.

Керуючись ст. ст.18,50 Закону України "Про виконавче провадження", ч.10 ст. 440 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Козятинського МР ВДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Василюка А.І. про звернення стягнення на майно відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М.Кучерук

Повний текст ухвали складено 06.12.2021.