ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року м. Херсон

Номер провадження: 22-ц/819/1501/21

Єдиний унікальний номер справи: 766/19998/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

секретар: Плохотніченко А.В.

учасники справи:

представник позивача Горлін Микола Олександрович,

відповідач ОСОБА_1 , представник адвокат Ломакіна Марія Ігорівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2021 року, постановлену у складі судді Зуб І.Ю., у справі за позовом Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсон Форте», Товариства з обмеженою відповідальністю «Наша Фортуна», ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів щодо відчуження нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і ухвали суду першої інстанції

У грудні 2020 року МКП «ВУВКГ м.Херсона» звернулося до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2021 року провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження по цивільній справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а виниклий спір віднесено до юрисдикції господарських судів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, МКП «ВУВКГ м.Херсона»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини по справі не звернув уваги на те, що позивач ніяким чином не має відношення та будь-якого інтересу до статутного капіталу жодного з відповідачів. Є виключно інтерес до виконання рішення суду яке набуло законної сили. Одним з відповідачів є фізична особа ОСОБА_1 , яка сама собі продала і так належну їй нерухомість, що виключає її участь у господарському процесі.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому необхідно враховувати, що в силу вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України визначення предмета і підстав позову належить виключно позивачеві, разом з тим установлення обставин справи, з`ясування характеру спірних правовідносин і застосування норм матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини, - є обов`язком суду.

У поданій до суду в порядку цивільного судочинства позовній заяві МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона» просило:

- визнати недійсним правочин щодо внесення до Статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Наша Фортуна» нерухомого майна, а саме кафе-бару;

- скасувати державну реєстрацію акту приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Наша Фортуна» від 10.07.2019 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу кафе-бару від 13.08.2020 року та скасувати його державну реєстрацію.

Позовна заява мотивована тим, що Господарським судом Херсонської області винесене судове рішення про стягнення з ТОВ «Херсон Форте» на користь позивача 348117,96 грн за безоблікове водокористування та 5221,77 грн судового збору. Розпочато виконавче провадження. На думку позивача, з метою уникнення примусового виконання даного рішення, нерухоме майно, яке належало ТОВ «Херсон Форте» було відчужено на користь ТОВ «Наша Фортуна» на підставі акту приймання-передачі майна, а в подальшому відчужено фізичній особі ОСОБА_1 , яка є кінцевим бенефіціаром обох господарських товариств.

Питання визнання недійсними правочинів з підстав їх фіктивності врегульовано у Цивільному Кодексі України і вказані спори за предметною юрисдикцією та за суб`єктним складом учасників оспорених правочинів, один з яких є фізичною особою, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Висновки суду першої інстанції про те, що правовідносини між сторонами носять корпоративний характер, що фактично оскаржуються правочини щодо участі особи в статутному капіталі юридичної особи, ставиться похідне, від зазначених, питання про визнання правочину недійсним, який укладено між юридичною особою та засновником, тобто фактично відбувається оспорювання корпоративних прав відповідачаспростовуються наступним.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав із моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, а за своїм суб`єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових).

Відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

У справі, що розглядається, спір існує між позивачем стягувачем у виконавчому провадженні та між юридичними і фізичними особами, один з яких є боржником у виконавчому провадженні з приводу дійсності укладених між ними правочинів. Спору між засновником господарських товариств та товариствами з приводу будь-яких корпоративних прав не існує.

Із суб`єктного складу учасників справи вбачається, що позивачем є юридична особа, а відповідачами два господарських товариства та фізична особа набувач спірного майна.

Спір стосується не визначення часток учасника (засновника) господарських товариств, а визнання недійсними укладених між відповідачами правочинів з підстав їх фіктивності.

Тому, з огляду на вказані положення норм матеріального та процесуального права, враховуючи предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що спір про визнання недійсними правочинів, за вирішенням якого звернувся позивач МКП «ВУВКГ м.Херсона» до суду, випливає із цивільних правовідносин, тому цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не є господарським (корпоративним).

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 червня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко