Дата документу 29.11.2021
Справа № 334/1202/20
Провадження № 2/334/477/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.

При секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.

За участі позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: райадміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду надійшов позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: рай адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні.

Позов обґрунтований тим, що 27 серпня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В шлюбі був народжений син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний.

Після розірвання шлюбу Відповідач в питаннях спільного виховання дитини поводиться агресивно та дуже емоційно, постійно наполягаючи на своєму виключному праві виховання дитини, аргументуючи це тільки тим, що вона мати дитини. У зв`язку з такою поведінкою Відповідача позивач не бачився з дитиною з середини серпня 2018 по березень 2019 та з середини травня 2019 року по теперішній час. Заборгованості по виплатам аліментів не має.

Влітку 2018 року, до офіційного розривання шлюбу позивач мав обмежені можливості для побачень з сином. Але уже восени 2018 та взимку 2018-2019 Відповідач повністю відсторонила його від зустрічей з сином, забороняла з ним спілкуватися, ховала дитину. Після втручання у ситуацію адвоката, відповідач вийшла на зв`язок та пішла на поступки і з її дозволу позивач декілька разів бачився з дитиною: на початку березня 2019 (на день народження сина), в кінці березня 2019. двічі у квітні, та один раз у травні 2019. На жаль, поступки, що спостерігалися у поведінці ОСОБА_5 у березні - травні 2109 року, були ситуативними та показними. Починаючи з червня 2019 року вона знову не відповідає на будь-які телефонні дзвінки, особистий телефон сина також вимкнено, що викликає занепокоєння щодо стану здоров`я дитини. Позивач знову не може бачитися з дитиною і не має вільного зв`язку з ним. Відповідач знову повністю відсторонила позивача від зустрічей з сином, ховає дитину, що викликає значне занепокоєння щодо стану здоров`я дитини, рівня освіти, умов його життя.

В питаннях спільного виховання дитини після розлучення, відповідач поводиться агресивно і неадекватно, постійно наполягаючи на своєму виключному праві щодо виховання дитини. Тобто, за фактом, відповідач розглядає дитину як власність, перешкоджаючи його гармонійному і всебічному розвитку, діючи проти інтересів дитини. Перешкоджаючи батьку у здійсненні його батьківських прав, відповідач наносить непоправну шкоду інтересам неповнолітньої дитини, яка не може поки самостійно захистити свої інтереси. Має місце свідоме невиконання вимог сімейного законодавства України з боку відповідача.

Позивач просить зобов`язати відповідача, ОСОБА_5 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити позивачу ОСОБА_4 , для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі:

-побачення з дитиною, в тому числі без участі та супроводу матері, позивач може забирати дитину в п`ятницю ввечері або в суботу вранці напередодні та залишатися з дитиною протягом двох вихідних днів підряд (субота, неділя) не рідше одного разу на два тижні, в тому числі з ночівлею за адресою свого проживання в місті Києві та за адресою реєстрації в місті Запоріжжя.

-неперервне проживання з дитиною протягом одного тижня на місяць за адресою проживання та реєстрації Позивача в містах Київ та Запоріжжя. В цей час включається побачення з дитиною на вихідних, про що зазначено в попередньому пункті;

-відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду в межах України до курортних зон;

-відпочинок з дитиною під час канікул дитини (весняних та осінніх) протягом одного тижня відповідно до графіку, встановленого у навчальному закладі:

-побачення з дитиною кожний офіційно встановлений святковий день (01 січня - Новий рік; 07 січня - Різдво Христове; 08 березня - Міжнародний жіночий день; Великдень; 01 травня - День праці; 09 травня - День Перемоги; 16 червня - Трійця: 28 червня - День Конституції України: 24 серпня - День Незалежності України: 14 жовтня - День захисника України; 25 грудня - Різдво Христове (Католицьке) та день народження дитини - 28 лютого.

-визначення разом з Відповідачем навчального закладу (дошкільний, шкільний, вищий) та заклади позашкільної освіти, гуртки, секції, у яких буде навчатися/які буде відвідувати дитина;

-необмежене спілкування Позивача з дитиною засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram. Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp т.д.);

-Враховуючи схильність Відповідача до шантажу і тактики переховування дитини, встановити місцем зустрічі Позивача з дитиною місце офіційної реєстрації дитини, тобто: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Пояснив, що на цей час йому невідомо місце перебування дитини та відповідачки. Позивачем самостійно вживав заходи щодо встановлення навчального закладу, де навчається дитина, шляхом направлення запитів до відділів освіти різних областей. Проте до позитивного результату це не призвело. На той момент, коли відповідачка не перешкоджала зустрічам з дитиною, вони разом з сином відвідували розважальні заклади: виставки, зоопарк, музей тощо. Він придбавав одяг, взуття дитині, допомагав матеріально відповідачці. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив можливість задоволення позовних вимог, вказавши, що на цей час в Україні впроваджено карантинні заходи. Оскільки позивач на цей час проживає окремо від дитини у м. Київ, то проведено зустрічей із дитиною буде наражати його на небезпеку.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 27.08.2011 року.

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько ОСОБА_4 . Мати ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був розірваний.

ОСОБА_4 на обліку нарколога, психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними довідками.

За місцем мешкання та роботи ОСОБА_4 характеризується позитивно.

Відповідно до відповіді Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя від 23.12.2019 року відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_5 .

Звернення ОСОБА_4 до служб у справах дітей щодо порушення його батьківських прав з боку відповідачки та встановлення графіку спілкування з дитиною протягом 2019 року підтверджується відповідними заявами та скаргами (а.с.81-91, 106)

Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Рішення цього органу не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 4.11.2020 року у дійсній справі судом було зобов`язано райадміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району виготовити та надати суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків.

Проте ухвала залишилася без виконання, оскільки відповідно до акту обстеження умов проживання 9.02.2021 року ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ознаки проживання дитини відсутні.

Фактичне місце проживання дитини ОСОБА_6 та відповідачки ОСОБА_5 стороною відповідача повідомлено суду не було, що фактично унеможливило виготовлення висновку щодо розв`язання спору.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Така поведінка відповідача щодо неповідомлення в судовому засіданні місця фактичного проживання дитини ОСОБА_4 вказують на обґрунтованість тверджень позивача щодо створення йому перешкод відповідачкою у спілкуванні з дитиною.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеній Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.59, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до стст.3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі й спілкуватися зі своїм батьком, бабою та дідом.

У ч.1 і 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.

Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1 ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність щодо виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ст.9 Конвенції про права дитини, відповідно до якої дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.19 СК України у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Разом з тим, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Крім того, за ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст.157 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дитини не можуть бути підставою для відмови йому у спілкуванні з дитиною.

За наведених обставин суд вважає необхідним збільшити час спілкування батька з дитиною встановити порядок такого спілкування без участі матері.

При цьому суд враховує, що позивач, який є батьком дитини, піклується про сина, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та має належні житлові умови, що підтверджується наданими позивачем доказами.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із неповнолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати нормальному розвитку дитини та обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Крім того, ухвалюючи рішення суд також враховує, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні дитини без присутності матері, що не суперечить інтересам дитини.

Слід ще раз зазначити, що законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Виходячи з перерахованого вище, суд доходить висновку, що батько має право на безпосередню участь в житті і вихованні дитини та на зустрічі з дитиною без присутності матері. Згідно із законодавством, суд може обумовити зустрічі батька з дитиною присутністю матері або іншої особи, тільки якщо в процесі розгляду справи буде встановлено, що особисте спілкування з батьком може негативно вплинути на дитину, та/або нашкодити її розвитку. Якщо ж суд без вагомих на те причин встановлює графік зустрічей батька з дитиною при постійній присутності матері, то, очевидно, що це не буде сприяти ефективній реалізації права дитини і батька на особисте спілкування. Більше того, такий порядок зустрічей може стати підґрунтям для зловживань з боку матері, яка може продовжувати перешкоджати батькові в налагодженні близьких відносин з дитиною. Також це може призвести до втрати емоційного зв`язку з дитиною.

За наведених обставин суд вважає можливим визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень та спілкування з дитиною:

- кожну першу та третю суботу місяця з 14.00 год. до 19.00 год.;

- кожну першу і третю неділі місяця - з 10.00 год. до 15.00 год. (батько забирає та повертає дитину матері за адресою місця проживання дитини), з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дитини, бажання дитини, режиму дня дитини, режиму дня навчального закладу який відвідує дитина.

Суд вважає також можливим встановити побачення з дитиною у святкові дні кожного року:

1 січня - Новий рік - з 10:00 до 12:00 год.;

7 січня - Різдво Христове - з 10:00 до 12:00 год.;

Святкування Великодня - з 10:00 до 12:00 год.;

1 травня - День праці - з 10:00 до 12:00 год.;

9 травня - День Перемоги - з 10:00 до 12:00 год.;

14 жовтня - День захисника України - з 10:00 до 12:00 год.;

25 грудня - Різдво Христове (Католицьке) - з 10:00 до 12:00 год.;

28 лютого - день народження дитини - з 10:00 до 14:00 год..

Оскільки в суду відсутні відомості щодо фактичного місця проживання дитини встановлення можливості зустрічі та ночівлі у м. Київ та м. Запоріжжя може бути обтяжливим та виснажливим для дитини, негативно вплинути на навчальний процес дитини.

З аналогічних підстав суд вважає неможливим задоволення позовної вимоги про неперервне проживання позивача з дитиною протягом одного тижня на місяць за адресою проживання та реєстрації Позивача в містах Київ та Запоріжжя.

Суд вважає також можливим встановити позивачу спільний відпочинок з дитиною під час канікул дитини (весняних та осінніх) протягом перших трьох днів відповідно до графіку, встановленого у навчальному закладі, відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду в межах України.

Суд також вважає за можливе зобов`язати відповідачку не обмежувати спілкування позивача з дитиною засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram. Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp).

Саме такий спосіб участі батька, на думку суду, буде ефективним способом дотримання рівності прав батьків та дитини.

В задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.2-4,12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: райадміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні частково задовольнити.

Зобов`язати відповідача, ОСОБА_5 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом побачень та спілкування з дитиною:

-кожну першу та третю суботу місяця з 14.00 год. до 19.00 год.;

-кожну першу і третю неділі місяця - з 10.00 год. до 15.00 год. (батько забирає та повертає дитину матері за адресою місця проживання дитини), з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дитини, бажання дитини, режиму дня дитини, режиму дня навчального закладу який відвідує дитина.

-у святкові дні кожного року:

1 січня - Новий рік - з 10:00 до 12:00 год.;

7 січня - Різдво Христове - з 10:00 до 12:00 год.;

Святкування Великодня - з 10:00 до 12:00 год.;

1 травня - День праці - з 10:00 до 12:00 год.;

9 травня - День Перемоги - з 10:00 до 12:00 год.;

14 жовтня - День захисника України - з 10:00 до 12:00 год.;

25 грудня - Різдво Христове (Католицьке) - з 10:00 до 12:00 год.;

28 лютого - день народження дитини - з 10:00 до 14:00 год.;

Встановити позивачу спільний відпочинок з дитиною під час канікул дитини (весняних та осінніх) протягом перших трьох днів відповідно до графіку, встановленого у навчальному закладі, відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду до місця відпочинку в межах України

Зобов`язати ОСОБА_5 не обмежувати спілкування ОСОБА_4 з дитиною - ОСОБА_6 засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram. Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp).

Стягнути ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір 1681,60 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 листопада 2021 року.

Суддя О.М. Гнатюк