ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/108/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/6333/20 Категорія: Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 серпня 2020 року, ухваленого у складі судді Романенко В.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 18 червня 2008 року.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які згідно заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Підписавши заяву між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором, і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

18 червня 2008 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 13 700 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що додається до позову.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно з п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюється за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для карти «Універсальна», 84,0% для карти «Універсальна голд».

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 02 квітня 2020 року має заборгованість 31 018 гривень 32 копійки, яка складається з наступного:

- 20 659 гривень 78 копійок заборгованість за кредитом, в тому числі 0,00 заборгованість за поточним тілом кредиту; 20 659 гривень 78 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 1 438 гривень 52 копійки заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 7 204 гривні 86 копійок нарахована пеня;

А також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250 гривень штраф (фіксована частина);

- 1465 гривень 16 копійок штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 червня 2008 року у розмірі 31 018 гривень 32 копійки станом на 02 квітня 2020 року.

Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 серпня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 червня 2008 року у розмірі 20 659 гривень 78 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір від 18 червня 2008 року у вигляді анкети заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), разом з тим фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, тому з урахуванням вимоги частини другої статті 530 ЦК України суд прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог місцевий суд виходив з того, що надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» не містить номер договору та дату його укладання, містить підпис без зазначення прізвища та ініціалів відповідача, проте позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 червня 2008 року, що не відповідає номеру договору, зазначеному у вказаній довідці.

Надана до позовної заяви анкета заява від 18 червня 2008 року не містить умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредитом, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав і у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України позивач не пред`являв.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, пені та штрафів, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог незаконно відмовив у стягненні заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені, оскільки не в повній мірі встановив дійсні обставини справи.

Надана виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем та користування ними, та часткового виконання нею зобов`язань за кредитним договором.

Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу відповідач фактично погоджувалась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, що діяли на момент укладення договору, а продовжуючи користуватися коштами приєднувалася до редакції тих Умов, Правил і Тарифів, які діяли на момент користування коштами.

Відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за змістом якої вона ознайомилася з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Даною довідкою передбачено зокрема базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів.

Тому, висновки суду першої інстанції про те, що сторони не узгодили умови кредитування оскільки надані суду Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису, не відповідають обставинам справи, оскільки наявна та підписана довідка про умови кредитування містить конкретні узгоджені сторонами умови кредитування.

01 березня 2019 року банком внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг, тому сторони дійшли згоди, що клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для карти «Універсальна», 84% для карти «Універсальна голд», 74,4% для преміальних карток. У зв`язку з цим, починаючи з 01 лютого 2020 року відповідачу почали нараховуватися відсотки у відповідності до змін Умов та правил надання банківських послуг від 01 березня 2019 року, що вбачається із третього розрахунку заборгованості.

Навіть, якщо суд не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг банку, то в будь-якому випадку повинен був стягнути відсотки за ставкою 3% річних.

Суд першої інстанції не пропонував позивачеві надати додаткові докази для підтвердження частини заявлених вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи.

Вважає, що необхідно врахувати висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23 грудня 2019 року по справі №572/1169/17, від 01 вересня 2020 року по справі №293/599/19, від 02 жовтня 2019 року по справі №754/1328/16, від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 червня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 39).

Відповідно до п.2 Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №594, АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.57-58).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується паспортом серія НОМЕР_1 , виданим Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 23 січня 2010 року (а.с.51).

У підписаній сторонами анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування в ПриватБанку та його місцезнаходження.

За змістом анкети-заяви, ОСОБА_1 виявила намір оформити кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Кредитний ліміт встановлено у сумі 500 гривень, валюта UAH, базова процентна ставка встановлена у розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості. Рахунок відкрито банком 19 червня 2008 року, номер карти 1482543 (а.с.39).

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, тому прийшов до помилкових висновків, що надана до позовної заяви анкета-заява від 18 червня 2008 року не містить умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 41-46), який не містять підписи сторін.

Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Оскільки ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, позивач вважає, що у неї виникла заборгованість перед банком, яка згідно наданих розрахунків (а.с. 8-13, 14-22, 23-23) станом на 02 квітня 2020 року становить 31 018 гривень 32 копійки, яка складається з наступного:

- 20 659 гривень 78 копійок заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 1 438 гривень 52 копійки заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 7 204 гривні 86 копійок заборгованість по пені;

А також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250 гривень штраф (фіксована частина);

- 1465 гривень 16 копійок штраф (процентна складова).

Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві підписаній сторонами, сторони погодили розмір процентів за користування кредитними коштами та розмір судових штрафів в сумі 250 гривень +5% від суми позову, які позичальник зобов`язувався сплатити у разі порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню передбаченому договором більше ніж на 120 днів, внаслідок чого банк змушений буде звернутися до суду (а.с.39), однак відповідальність у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру сторонами не було погоджено.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та пені, також стягнути з відповідача штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 250 гривень фіксована частина, 1465 гривень 16 копійок штраф (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Однак, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підписи сторін, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, враховуючи те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний сторонами, а відтак не являється частиною кредитного договору, укладеного сторонами, підписана відповідачем анкета-заява не містить умови договору про розмір відповідальності у вигляді неустойки (пені), тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, з огляду на це, не підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пеня та штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості.

Наявна в матеріалах справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містить умов про розмір відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), окрім того, звертаючись з цим позовом банк обґрунтовував власні позовні вимоги тим, що ним було надано відповідачу кредитні кошти на підставі кредитного договору №б/н від 18 червня 2008 року, що не відповідає номеру договору, зазначеному у вказаній довідці. Відтак, вищезазначена довідка не є належним доказом підтвердження заявлених позивачем вимог.

Тому, місцевим судом було правомірно відмовлено у задоволені позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погодження між сторонами таких умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що сторони не погодили строк виконання відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором. Тому, згідно з ч.2 ст. 530 ЦК України відповідач повинен виконати взяті на себе зобов`язання у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Як вбачається з позовної заяви заходи досудового врегулювання спору позивачем не вчинялися, а тому звернувшись до суду з даним позовом банк в розумінні статті 530 ЦК України пред`явив вимогу до позичальника щодо виконання останнім взятого на себе зобов`язання, відтак прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем мало місце лише з восьмого дня, від дати пред`явлення вимоги (позову).

Отже, встановивши, що на момент звернення до суду з даним позовом відповідачем не було порушено строки виконання взятого на себе грошового зобов`язання, суд приходить до висновку що відсутні підстави для стягнення з позичальника на користь банку відсотки нараховані позивачем на підставі ст. 625 станом на 02 квітня 2020 року у сумі 1 438 гривень 52 копійки.

Місцевий суд не в повній мірі з`ясував обставини у справі, що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків на підставі ст. 625, що є підставою для зміни судового рішення.

Посилання апелянта на правові позиції Верхового Суду, викладені в постановах від 23 грудня 2019 року по справі №572/1169/17, від 01 вересня 2020 року по справі №293/599/19, від 02 жовтня 2019 року по справі №754/1328/16, від 11 вересня 2019 року по справі №153/1334/16 є необґрунтованими, оскільки, виходячи із ч. 4 ст. 263 ЦПК України та враховуючи мінливість судової практики із даного типу спірних правовідносин, суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Такий підхід дозволяє дійти усталеності, єдності та передбачуваності судової практики, що відноситься до реалізації принципу верховенства права у вирішенні судами спорів.

Безпідставними є доводи скаржника щодо того, що суд першої інстанції не пропонував позивачеві надати додаткові докази для підтвердження заявлених вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки за змістом статей 12 і 13 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає до зміни.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину заочного рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07 серпня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 11 лютого 2021 року.

Судді