Провадження № 2/638/5927/21
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.,

за участю секретаря Рєзніка І.П.,

позивача - ОСОБА_1

відповідача 2 ОСОБА_2 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_5 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного 26.05.2014р. між відповідачами.

В обґрунтування позову зазначає, що оспорюваний договір укладений під впливом обману з боку відповідача 2, у зв`язку з чим відповідач 1 навіть не здогадувалася про те, що замість довіреності на право здавання в оренду нерухомості вона підписала договір дарування квартири, про що у неї наміру ніколи не було. Оскільки позивач вважає себе спадкоємницею як за законом так і за заповітом, а спадкодавець (відповідач 1) позбавлений можливості оформити на позивача спадщину відповідно до свого справжнього (дійсного) волевиявлення, позивач вважає, що її права порушені. Оспорюваний договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, не відповідав вільному волевиявленню відповідача 1.

Враховуючи, що позивачем, окрім порушення вимог законодавства при укладенні правочину, підставами позову зазначені ще інші обставини, суд визнав явку позивача у судове засідання обов`язковою. У судовому засіданні позивач зазначила, що підтримує позов в повному обсязі.

До суду 11.10.2021 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву про визнання позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві зазначено, що відповідач 1 дізналася у квітні 2020 року про те, що насправді 26.05.2014 вона підписала договір дарування квартири внаслідок обману її молодшого сину, який вимушений був це зробити у зв`язку із складними життєвими обставинами. Справжнього наміру в неї відчужувати спірну квартиру не було, документи підписувала у нотаріуса, не читаючи їх. Просила провести розгляд справи за її відсутністю, оскільки вона є особою похилого віку.

11.10.2021 від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить задовольнити позов у повному обсязі і визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 . В своєму відзиві посилається на те, що фактичні обставини, викладені у позові, відповідають дійсності. Відповідач 2 дійсно психологічно тиснув на свою матір, посилаючись на те, що йому важко забезпечувати її належне матеріальне утримання, тому запропонував їй начебто підписати довіреність на здачу в оренду нерухомості для придбання недешевих ліків і продуктів харчування належної якості. Відповідач 2 змушений був піти на цей обман, оскільки відповідач 1 (мати відповідача 2) була категорично проти одруження відповідача 2 у 2013 році з 20-тирічною ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище третьої особи ОСОБА_5 ). Відповідач 2 визнає, що внаслідок навмисного введення своєї матері в оману щодо змісту правочину та його юридичних наслідків він, шляхом приховування обставин від дарувальника нерухомості, які суттєво могли вплинути на волевиявлення останнього, позбавив відповідача 1 права власності на нерухомість та став власником зазначеної вище квартири. Відповідач 2 зазначає, що його дії були вимушеними, оскільки внаслідок майже щоденного тривалого психологічного тиску з боку дружини, заради збереження сім`ї і народження дітей, він змушений був піти на обман своєї матері.

У судовому засіданні відповідач 2 підтвердив, що визнає позов у повномуобсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_5 , адвокат Сінькевич К.Б., у судовому засіданні зазначила, що третя особа заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 та проти визнання відповідачем 1 та відповідачем 2 позовних вимог в повному обсязі. Цей спір є штучним та розгляд його в судовому порядку ініційований самим відповідачем 2, оскільки визнання недійсним спірного договору дарування квартири від 26.05.2014 року вже було предметом розгляду - у справі №638/5546/20 за позовом ОСОБА_4 (відповідача 1) про визнання низки договорів дарування нерухомого майна недійсними, зокрема, договору дарування квартири від 26.05.2014. Вказане рішення набуло чинності та не скасовано в установленому порядку. Крім того, третя особа вважає, що у даному спорі відсутнє порушене або оспорюване право позивача, яка не є стороною спірного правочину, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Подання даного позову та визнання його відповідачами є способом досягнення спільної мети сторін, а саме позбавлення в подальшому права власності третьої особи ОСОБА_5 та її малолітніх дітей на спірне майно, яке ними було отримано у передбачений діючим законодавством спосіб. Також просить застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Третя особа, Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, надала письмові пояснення, в яких заперечила проти позовних вимог та зазначила, що підстави визнання недійсним договору дарування від 26.05.2014 відсутні, оскільки сторони на час укладання договору у присутності нотаріуса усвідомлювали наслідки і розуміли значення своїх дій, підтвердили свої наміри і керувалися ними. На теперішній час дійсним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 (спільний син відповідача 2 та третьої особи ОСОБА_5 ). Задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування квартири від 26.05.2014, укладеного між відповідачами, безпосередньо вплине на дійсність договору дарування від 29.09.2016, укладеного між відповідачем 2 та третьою особою (як законним представником малолітнього ОСОБА_7 ), що не відповідає інтересам дитини та може призвести до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини на житло і порушить гарантії збереження права дитини на житло.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За положеннями ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до принципу диспозитивності сторони судового процесу вільно розпоряджаються своїми матеріальними та процесуальними правами, реалізація яких з метою захисту своїх прав та інтересів має безпосередній вплив на виникнення, динаміку чи закінчення судового процесу.

Визнання позову відповідачем, по суті, є досить істотною зміною всього процесу розгляду справи, тому головуючий згідно з ч. 2 ст. 206 ЦПК України зобов"язаний розяснити наслідки таких дій.

Враховуючи вищевикладене, відсутність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову на підставі заяв відповідачів про визнання позову, а також те, що повне визнання позову порушує права та інтереси іншої особи - малолітнього ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачами позову і продовжити судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 197, 206, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем 1 ОСОБА_4 та відповідачем 2 ОСОБА_2 позову.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В. В. Щепіхіна