Справа № 465/8932/20 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/811/2058/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симець В,І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, третя особа інспектор 1-го взводу 3-ї роти 4-го батальйону лейтенант поліції Лук`янчук Олег Віталійович про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, за участі третьої особи, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади.

В обґрунтування своїх вимог вказував, що 14.05.2020 року інспектором УПП у Львівській області Лук`янчуком О.В. відносно нього винесено постанову серії ДП18 №797823 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що 14.05.2020 року о 18 год. 20 хв. на вул. Володимира Великого, 51, у м. Львові позивач здійснив зупинку автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , ближче 10 м. до пішохідного переходу, здійснив рух по трутуарі, чим порушив п. 15.9.г; 11.13 ПДР України. Після неодноразових звернень та скарг до начальника УПП у Львівській області про неправомірність дій інспектора, такі жодного результату не дали. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.11.2020 року постанову серії ДП18 №797823 від 14.05.2020 року скасовано, а провадження у справі закрито. Зазначав, що внаслідок неправомірних дій працівника поліції, позивача незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, чим заподіяно моральні страждання, які полягали в переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи, серед таксистів м. Львова, у залученні адвоката для надання правової допомоги. Моральні страждання полягали ще і в тому, що без вищої юридичної освіти він вимушений був складати зрозумілі для адресатів тексти заяв та скарг на неправомірні дії інспектора Лук`янчука О.В., які, в кінцевому результаті, ніяких позитивних наслідків для позивача не принесли. Окрім того, пояснює, що поніс також матеріальну шкоду, яка полягає в оплаті послуг адвоката та відправлення поштових листівок зі скаргами.

Зважаючи на вищевикладене, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а також матеріальну шкоду в розмірі 3041 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП (м. Львів, вул. Перфецького, 19), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (м. Київ, пл. Л. Українки, буд. 1), третя особа інспектор 1-го взводу 3-ї роти 4-го батальйону лейтенант поліції Лук`янчук Олег Віталійович (м. Львів, вул. Перфецького, 19), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості, проте суд не дотримався вказаних принципів і став на захист службової особи органу державної влади, яка прийняла щодо нього, на його думку, незаконне рішення.

Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області 16 серпня 2021 року подали відзив на апеляційну скаргу.

Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2021 року без змін.

Управління патрульної поліції у Львівській області 20.08.2021 року подали відзив на апеляційну скаргу.

Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2021 року без змін.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 31 серпня 2021 року тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідачів та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вищеназваних вимог статей 23,1167,1176 ЦК України, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до постанови серії ДП18 №797823 від 14.05.2020 року на позивача накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що 14.05.2020 року о 18 год. 20 хв. на вул. Володимира Великого, 51, у м. Львові позивач здійснив зупинку автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , ближче 10 м. до пішохідного переходу, здійснив рух по тротуарі, чим порушив п. 15.9.г; 11.13 ПДР України.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.11.2020 року постанову серії ДП18 №797823 від 14.05.2020 року скасовано, а провадження у справі закрито.

З тексту вищевказаного рішення суду слідує, що відсутні належні та допустимі докази складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України і статті 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18) .

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинним рішенням суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені ст. 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення ст. 1167 ЦК України.

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у розмірі 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та 41 грн. за відправлення поштових листівок, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Разом з тим, вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Встановлено, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Телішевський Іван Данилович на підставі договору про надання правничої допомоги від 25 травня 2020 року, підписаного його сторонами: клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Телішевським І.Д. (а. с. 22).

Згідно ч. 5 Вказаного договору за надані послуги замовник сплачує представнику винагороду в розмірі 3000 грн.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 10 червня 2020 року вартість робіт склала 1 000 грн., а підписанням акту сторони договору засвідчили факт того, що послуги надані кожною із сторін належним чином і претензій одна до одної вони не мають (а. с. 27).

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 17 червня 2020 року вартість робіт склала 2 000 грн., а підписанням акту сторони договору засвідчили факт того, що послуги надані кожною із сторін належним чином і претензій одна до одної вони не мають (а. с. 32).

Також на підтвердження понесених витрат матеріали справи містять квитанції з прибуткового касового ордера від 25 червня 2020 року, від 09 липня 2020 року та від 27 серпня 2021 року про сплату ОСОБА_1 гонорару адвокату Телішевському І.Д. в загальному розмірі 3 000 грн. (а.с. 28, 33, 34)

Крім того, позивачем надано фіскальні чеки на суму 41 грн.

Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти розподілу судових витрат, які в даному випадку складаються з витрат на професійну правничу допомогу та витрат на поштову кореспонденцію, колегія суддів вважає, що такі слід стягнути в користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 19 квітня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, третя особа інспектор 1-го взводу 3-ї роти 4-го батальйону лейтенант поліції Лук`янчук Олег Віталійович про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 500 грн. компенсації моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3041 грн. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.