ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №947/15261/20

Апеляційне провадження №22-ц/813/9891/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційні скарги представників ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року,постановлене під головуванням судді Огренич І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

09.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди у розмірі 62 070,73 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 20.09.2019 року близько 17 години, відповідач ОСОБА_2 , знаходячись в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 влаштував сварку, висловлювався на адресу позивача нецензурною лайкою, вів себе агресивно, погрожував позивачу знищенням майна ресторану, яке знаходилося в оренді, а потім влаштував бійку з ним, штовхав його, наніс йому декілька ударів руками по тілу та обличчю, від чого позивач упав на стінку, виготовлену з гіпсокартону, внаслідок чого остання була пошкоджена. Протиправними діями відповідача йому завдано матеріальну шкоду на загальну суму 37 070, 73 гривень, у тому числі 3 560,73 гривень матеріальна шкода, завдана ушкодженням його здоров`я і 33,510 гривень шкода внаслідок пошкодженням стінки ресторану «Харбін», крім того, позивачу завдано моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. Факт того, що ОСОБА_2 20.09.2019 року влаштував сварку із позивачем в ресторані «Харбін» підтверджується постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Постанова суду від 04.12.2019 року набрала чинності на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 05.02.2020 року, якою закрито провадження за апеляційною скарго ОСОБА_2 на постанову суду від 04.12.2019 року.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив про задоволення позову.

Позивач і його представник у судовому засіданні 20.05.2021 року позов підтримали та просили задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову відмовити. Відзив відповідача зазначає: ОСОБА_2 працював в ресторані «Харбін» і 20.09.2019 року прийшов до ОСОБА_1 з проханням виплатити зарплату, але ОСОБА_3 відмовив та образив його, у відповідь він також не стримався і висловився на адресу позивача нецензурною лайкою. Постановою суду від 04.12.2019 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП. Ніякої бійки між ОСОБА_2 і позивачем не було, тілесних ушкоджень позивачу він не наносив. Заподіяння легких тілесних ушкоджень є кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 125 КК України і відповідач не притягався до кримінальної відповідальності за це. Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду до позовної заяви не надано.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.05.2021 року просила відмовити у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення. З ОСОБА_1 на користь позивача суд стягнув витраті на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові суд виходив з недоведеності позовних вимог щодо спричинення майнової і моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

Апеляційні скарги представників позивача зазначають наступне.

Факт адміністративного правопорушення, що підтверджує заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу внаслідок бійки у ресторані «Харбін» встановлено судом у справі і підтверджує наявність складу цивільного правопорушення, а саме: позивачу спричинена шкода, між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою наявний причинний зв`язок га встановлена вина відповідача у вчиненні правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї справи.

В рішенні суд першої інстанції зазначає, що матеріалами адміністративної справи, в тому числі і протоколом про адміністративне правопорушення серія АПРІ8№ 19818 не встановлено спричинення пошкоджень, ступень пошкоджень нежитловому приміщенню за адресою: АДРЕСА_1 і позивач не надав докази, а судом не встановлено, що роботи, виконані за договором підряду від 25.09.2019 року пов`язані саме з діями відповідача та подіями, які мали місце 20.09.2019 року. Наведені твердження суду не спростовують того факту, що позивачем понесена матеріальна шкода, спричинена 20.09.2019 року діями відповідача на суму 35 510 грн., що підтверджується договором підряду від 25.09.2019 року.

Суд в рішенні зазначив, що більш вірогіднішим є те, що позивач за договором підряду на виконання ремонтно-оздоблювальних робіт від 25.09.2019 року замовляв виконання опоряджувальних робіт, обумовлених договором оренди від 15.08.2019 року, в той час як суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що прямо встановлено ч.6 ст. 81 ЦП К України. Також в рішенні суд зазначає, що експерту був наданий протокол проведення рентген-дослідження від 20.09.2019 року на ім`я ОСОБА_1 , з якого вбачається відсутність кістково-травматичної патології. Суд зазначив, що позивач є інвалідом війни 2 групи з 05.07.2018 року і у судовому засіданні позивач підтвердив, що має хронічні захворювання хребта, внаслідок чого йому присвоєна 2 група інвалідності.

Незрозуміло з чого виходив суд стверджуючи, що дослідження МРТ проведено не з підстав травмування ОСОБА_1 під час подій 20.09.2019 року, а у зв`язку з виявленням у позивача ознак хронічного захворювання шийного відділу хребта, оскільки позивач зобов`язаний був перевірити та встановити шляхом проведення МРТ - дослідження наявність будь-яких інших ушкоджень в результаті травмування 20.09.2019 року.

Судом першої інстанції проігноровано та не досліджено належним чином зміст акту судово-медичного дослідження (обстеження) потерпілого ОСОБА_1 № 2362 від 18.10.2019 року, відповідно до висновку якого у останнього підтверджено наявність тілесних ушкоджень, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які отримані в результаті дій відповідача. У висновку № 2362 від 18.10.2019 року лікар-судмедексперт чітко зазначає, що виявлені тілесні ушкодження могли бути спричинені 20.09.2019 року, а те, що тілесні ушкодження спричинені позивачу відповідачем 20.09.2019 року підтверджують свідки, які надали письмові пояснення, що знайшло підтвердження в адміністративній справі № 947/24642/19. Суд акцентує увагу саме на дослідній частині акту № 2362 від 18.10.2019 року та робить висновок, який жодними належними доказами не підтверджує, що позивач проводив дослідження МРТ не з підстав його травмування під час подій 20.09.2019 року, а у зв`язку з виявленням у позивача ознак хронічного захворювання шийного відділу хребта. Такий висновок суду є неприпустимим та не відповідає дійсності.

Судом не взято до уваги, що купівля позивачем препаратів, призначених для лікування печінки та інфекційних хвороб самостійно, без призначення лікаря, прямо пов`язана із подіями, які мали місце 20.09.2019 року та діями відповідача, оскільки маючи хронічні хвороби позивач повинен був прийняти відповідні лікарські препарати з метою лікування та попередження погіршення стану здоров`я в результаті отриманих травм.

Законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки діє презумпція вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 року у справі № 3-51 гс 14. Такими ж правовими висновками керувався Верховний Суд під час винесення постанов від 28.10.2019 року у справі № 554/1583/16-ц, від 12.04.2021 року у справі № 640/19796/17-ц.

Суд в рішенні зазначив, щоне вбачає підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки у суді не знайшли свого підтвердження протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і шкодою та наявність самої моральної шкоди, з чим важко погодитись.

Судом встановлено факт протиправності дій відповідача у справі № 947/24642/19, що є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди позивачу і виразилася в душевних переживаннях та інших стражданнях, пов`язаних з неправомірними діями відповідача. Проте, судом проігноровано, що неправомірними діями відповідача, окрім матеріальної шкоди позивачу завдано і моральну шкоду, адже він як на момент виникнення спірних правовідносин, так і до теперішнього часу є приватним підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. У позивача була ділова репутація не лише у м. Одеса, а й в області та з ним без застережень укладались договори та велись перемовини щодо організації, планування і координації діяльності ресторану, зокрема щодо постачання продовольчих товарів, надання послуг, тощо. Після подій 20.09.2019 року у позивача з`явились негативні зміни у психічному стані, яких він зазнав внаслідок завданих йому фізичних і душевних страждань відповідачем, адже звинувачення відповідача на очах у клієнтів та персоналу ресторану у несплаті йому заробітної плати, дискредитувало позивача, як роботодавця та власника ресторану, а також поставило під сумнів його добросовісний спосіб ведення підприємницької діяльності. До того ж, після нападу відповідача у присутності відвідувачів ресторану та висловлювань на адресу позивача в брутальній, принизливій та непристойній формі, позивач зазнав, насамперед, приниження та інших негативних наслідків морального характеру, що призвело до шкоди діловій репутації позивача та як наслідок - й ресторану, що також мало безпосередній вплив на прибуток: стало менше клієнтів, що, зрештою, призвело до зниження економічних показників та змусило позивача в подальшому змінити приміщення ресторану.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц дійшла висновку щодо застосування норм права: «Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Рішенням суду з ОСОБА_1 стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., що є необґрунтованим.

У матеріалах справи № 947/15261/20 на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано договір № 293 про надання правничої допомоги від 29.10.2020 року, додаткова угода № 1 до договору № 293 про надання правничої допомоги від 29.10.2020 року, рахунок-фактура від 24.05.2021 року, дублікат квитанції № 0.0..1 від 03.06.2021 року на суму 5 000 грн. Відповідач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Інформація, яка міститься в додатковій угоді № 1 до договору № 293 про надання правничої допомоги від 29.10.2020 року, зокрема фіксований розмір гонорару Адвокатського Об`єднання за надання правової допомоги по справі № 947/15261/20 не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу, а отже за таких обставин, підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи в суді, немає. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 зазначає наступне.

Позивачем подано дві апеляційні скарги від 22.07.2021 року та 30.07.2021 року на те ж саме судове рішення, які підписані різними представниками позивача, проте чинним законодавством України не передбачено подання двох та більше апеляційних скарг. Вказані обставини перешкоджають належному розгляду справи.

Представник позивача, адвокат Главацький Ю.А. вказує, що позивачу завдано матеріальну шкоду діями відповідача на суму 35 510 грн. і даний факт підтверджується договором підряду від 25.09.2019 року та актом прийому-здачі виконаних робіт, тотожної думки дотримується і адвокат Веселов А.В. у своїй апеляційній скарзі.

Між позивачем та ПП «Олена - 2003» в особі ОСОБА_4 був укладений договір оренди від 15.08.2019 року і позивач здійснював виконання опоряджувальних робіт, передбачених договором оренди від 15.08.2019 року, при цьому посилаючись на договір підряду на виконання ремонтно - оздоблювальних робіт від 25.09.2019 року. Позивач зазначає, що стіна приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виготовлена з гіпсокартону, була пошкоджена 20.09.2019 року внаслідок удару головою ОСОБА_1 , однак позивач у судовому засіданні не зміг згадати, яка ж на справді була стіна з гіпсокартону, дерев`яна чи цементна. З наданих позивачем документів неможливо встановити про яку стіну мова, чи була вона взагалі пошкоджена, чи був на ній кондиціонер, електрощіток та інші речі, які позивачу захотілось змінити за рахунок відповідача. Позивач не надав суду докази і судом не встановлено, що роботи, виконані за договором підряду від 25.09.2019 року пов`язані саме з діями відповідача. Також матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат за договором підряду від 25.09.2019 року, зокрема квитанцій про сплату коштів. Окрім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 198187 від 08.10.2019 року матеріальну шкоду не заподіяно, потерпілих немає, протокол складений 08.10.2019 року, а договір підряду від 25.09.2019 року, тобто договір укладений за 14 днів до складання протоколу, однак не знайшов відображення у протоколі.

Судом досліджено акт судово-медичного дослідження (обстеження) потерпілого ОСОБА_1 №2362 від 18.10.2019 року та встановлено, що в акті та протоколі проведення MPT-дослідження наявні розбіжності. Дослідження MPT було проведено не з підстав травмування ОСОБА_1 під час подій 20.09.2019 року, а у зв`язку з виявленням у позивача ознак хронічного захворювання шийного відділу хребта, що підтвердилось та знайшло відображення у протоколі проведення МРТ-дослідження. З висновків акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2362 вбачається, що пошкодження громадянина ОСОБА_1 мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, тобто до 27.09.2019 року, а фіскальні чеки аптечних закладів видавались в період з 02.10.2019 року по 29.10.2019 року. Тілесні ушкодження про які заявляє позивач, не можуть підтверджувати необхідність купівлі медичних препаратів призначених для лікування цирозу печінки та інших хвороб, фіскальні чеки яких наявні у матеріалах справи.

Постановою суду від 04.12.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Заподіяння легких тілесних ушкоджень є кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 125 КК України, проте відповідач легких тілесних ушкоджень позивачу не завдавав і до кримінальної відповідальності не притягався. В апеляційній скарзі зазначається, що факт тілесних ушкоджень підтверджують свідки, які надали свої письмові пояснення, однак письмові показання свідків не передбачені ні ст. 69 ЦПК України, а ні іншими статтями ЦПК, тому письмові пояснення свідків ОСОБА_5 від 20.09.2019 року і ОСОБА_6 не можуть бути визнані судом як належний та допустимий доказ.

В обґрунтуваннях відшкодування моральної шкоди представниками позивача стверджується, що неправомірними діями відповідача, окрім матеріальної шкоди позивачу завдано і моральну шкоду саме як приватному підприємцю внаслідок інциденту 20.09.2021 року, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надано. Предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а позивач посилається на порушення його честі, гідності та ділової репутації, що є предметом розгляду в іншій справі.

Позивач не погоджується з судовими витратами на правову допомогу, стверджуючи те, що відповідач не надав до суду детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020 року, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23.01.2014 року у справі «East|WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У Постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року по справі № 159/5837/19 та постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене також узгоджується з правовими висновками, наведеними в постановах Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі № 909/452/19, від 17.08.2020 року у справі № 925/1067/19, від 19.08.2020 року у справі № 910/6029/17, від 22.10.2020 року у справі № 904/4387/19, від 02.09.2020 року у справі № 329/766/18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2021 року по справі № 910/12876/19, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, серед іншого, зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

На примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №66339061 від 02.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. і постановою державного виконавця від 16.08.2021 року виконавче провадження №66339061 від 02.08.2021 року закінчено у зв`язку з тим, що боржником сплачено у повному обсязі заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. З огляду на викладені обставини вбачається, що позивач все-таки погодився з судовими витратами на правову допомогу.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у позові про стягнення майнової шкоди підлягає залишенню без змін, з мотивів, викладених у редакції цієї постанови суду, а в частині відшкодування моральної шкоди скасуванню з прийняттям нового судового рішення зважаючи на наступне.

Фактичні обставини справи встановлені апеляційним судом

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 15.08.2019 року, за договором оренди, фізична особа-підприємець (далі-ФОП) ОСОБА_1 прийняв у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення кафе-бара з літнім майданчиком загальною площею 258,7 м2 по АДРЕСА_1 , на строк 11 місяців (п.п.1.1,3.2 договору, а.с.13-18).

Постановою Київського районного суду від 04.12.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 51 гривня в дохід держави за те, що він 20.09.2019 року близько 17 години, знаходячись у ресторані «Харбін» влаштував сварку з ОСОБА_1 в ході якої на його адресу висловлювався нецензурною лайкою та влаштував бійку, чим порушив громадський порядок та спокій громадян (а.с.84).

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.02.2020 року прийнята відмова ОСОБА_2 від апеляційної скарги на постанову Київського районного суду м. Одеси і закрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову суду від 04.12.2019 року (а.с.24-27).

На підтвердження спричинення тілесних ушкоджень і майнової шкоди 20.09.2019 року позивач надав наступні письмові докази (а.с.19-22,29-32):

Копію акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2362 від 18.10.2019 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження: два садна голови, синець грудної клітки, які утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях не відобразилися, в механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, тертя; зазначені ушкодження могли бути спричинені 20.09.2019 року і, як окремо, так і разом мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, й відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Копію товарного чеку на медичні послуги з МРТ шийного відділу хребта від 23.09.2019 року на суму 1 200 гривень, а також копії фіскальних чеків на придбання ліків в аптечних закладах за період з 02.10.2019 року по 29.10.2019 року на суму 2 360,73 гривень.

Договір підряду на ремонтно-оздоблювальні роботи в ресторані «Харбін» за адресою: вул. Левітана 62 від 25.09.2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 з кошторисом витрат на внутрішні роботи в ресторані «Харбін за адресою: АДРЕСА_1 » та актом прийому-здачі виконаних робіт в ресторані «Харбін за адресою: АДРЕСА_1 » від 05.01.2020 року, згідно якого загальна вартість ремонтно-оздоблювальних робіт склала 35 510 гривень.

09.06.2020 року ОСОБА_1 , як фізична особа, звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок подій, що мали місце 20.09.2019 року в ресторані «Харбін» (а.с.1-3).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування майнової і моральної шкоди, які регулюються нормами ЦК України

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 1166 ч.1, 1167 ч.1 ЦК України).

Вирішуючи спір щодо відшкодування шкоди, слід мати на увазі, що заподіяна особі і її майну шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Підставою для застосування відповідальності за спричинення шкоди є вчинення особою правопорушення, а підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода; протиправна поведінка; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.08.2019 року ФОП ОСОБА_1 прийняв у тимчасове оплачуване користування нежитлове приміщення кафе-бара з літнім майданчиком загальною площею 258,7 м2 по АДРЕСА_1 , на строк 11 місяців. 20.09.2019 року близько 17 години, відповідач ОСОБА_2 знаходячись у ресторані «Харбін» влаштував сварку із ОСОБА_1 в ході якої на адресу ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою та влаштував бійку. Постановою Київського районного суду від 04.12.2019 року, яка набрала чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення.

Згідно акту судово-медичного дослідження №2362 від 18.10.2019 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження: два садна голови і синець грудної клітки, які могли бути спричинені 20.09.2019 року, і, як окремо, так і разом мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, й відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Позивач обґрунтував вимоги про відшкодування майнової шкоди за спричинення шкоди його здоров`ю у розмірі 3 560,73 гривень посилаючись на медичні послуги з МРТ шийного відділу хребта (1 200 гривень) і фіскальні чеки аптечних закладів на суму 2 360,73 гривень, стверджуючи, що вказані витрати він поніс саме у зв`язку зі спричиненням йому відповідачем 20.09.2019 року тілесних ушкоджень в ресторані « ОСОБА_8 ».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів саме розміру майнової шкоди у зв`язку зі спричиненням шкоди його здоров`ю з огляду на наступне.

Так, згідно дослідної частини акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2362 від 18.10.2019 року (дослідження (обстеження) проведено на підставі направлення чергового Київського ВП від 20.09.2019 року (а.с.31), у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження: два садна голови (лобова ділянка та верхня губа), синець грудної клітки, які мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів. При цьому, позивач 20.09.2019 року звертався за медичною допомогою до МКЛ №1, де він оглянутий і йому була надана медична допомога, більше за медичною допомогою не звертався. Експерту надана медична довідка МКЛ №1 №7200, згідно якої позивач 20.09.2019 року був оглянутий черговим лікарем, йому зроблена рентгенографія та встановлено діагноз, згідно якого у позивача наявне садно лобової області зліва. Даних щодо черепно-мозкової травми не виявлено. Даних за травматичне пошкодження шийного відділу хребта не виявлено. Експерту також наданий протокол проведення рентген-дослідження від 20.09.2019 року на ім`я ОСОБА_1 з якого не вбачається кістково-травматичної патології.

Зважаючи на те, що у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження (два садна голови /лобова ділянка та верхня губа/ і синець грудної клітки), які виникли 20.09.2019 року і мали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, суду не надано належних та допустимих доказів того, що у період з 20.09.2019 року по 27.09.2019 року позивачу призначались певні ліки для лікування вказаних тілесних ушкоджень, надані позивачем копії фіскальних чеків на придбання ліків в аптечних закладах у період з 02.10.2019 року по 29.10.2019 року на суму 2 360,73 гривень, є неналежними та недопустимими доказами підтвердження витрат позивача на його лікування.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги витрати позивача на МРТ-дослідження, оскільки з наданого експерту МРТ-дослідження від 23.09.2019 року вбачається, що у ОСОБА_1 виявлене хронічне захворювання шийного відділу хребта (ознаки остеохондрозу шийного відділу хребта).

Матеріали справи не містять належних доказів того, що виявлене у позивача хронічне захворювання шийного відділу хребта має буть-яке відношення до тілесних ушкоджень, яких позивач зазнав 20.09.2019 року.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду в частині відмови у позові про стягнення майнової шкоди за спричинення пошкоджень приміщенню ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

ФОП ОСОБА_1 , станом на 20.09.2019 року був орендарем нежитлового приміщення кафе-бару з літнім майданчиком по АДРЕСА_1 , що вбачається з договору оренди від 15.08.2019 року.

З постанови Київського районного суду від 04.12.2019 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП щодо подій, які мали місце 20.09.2019 року у ресторані «Харбін» не вбачається, що діями відповідача були спричинені будь-які пошкодження приміщенню ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 .

Підставою для відповідальності за спричинення шкоди, відповідно до ст. 1166 ЦК України, є склад цивільного правопорушення, тобто наявність шкоди, встановлення протиправної поведінки особи, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою особи і вина особи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що позивач ОСОБА_1 , стверджуючи про спричинення шкоди майну, яке він орендував як ФОП, звернувся із позовом не як ФОП, а як фізична особа.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду в частині відмови у позові про відшкодування майнової шкоди з мотивів, викладених у редакції цієї постанови суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди з таких підстав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ст. 23 ч.ч.1,2,4 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2019 року близько 17 години, відповідач ОСОБА_2 знаходячись у ресторані «Харбін» влаштував сварку із ОСОБА_1 в ході якої на адресу ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою та влаштував бійку. Постановою Київського районного суду від 04.12.2019 року, яка набрала чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Згідно акту судово-медичного дослідження №2362 від 18.10.2019 року, у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження: два садна голови і синець грудної клітки, які могли бути спричинені 20.09.2019 року, і, як окремо, так і разом мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів, й відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З огляду на те, що має місце спричинення позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 моральних страждань, яких ОСОБА_1 зазнав 20.09.2019 року внаслідок нецензурної лайки з боку відповідача, а також у зв`язку зі спричиненням позивачу відповідачем тілесних ушкоджень у вигляді двох саден голови і синця грудної клітини, позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів бере до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок нецензурної лайки відповідача та спричинення останнім тілесних ушкоджень, тривалість на відновлення стану позивача (тілесні ушкодження виникли 20.09.2019 року і мали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів), погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації.

З урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що на відшкодування позивачу моральної шкоди слід стягнути 5 000 гривень, що буде відповідати вимогам розумності і справедливості.

Доводи представників позивача, що: факт адміністративного правопорушення підтверджує заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу внаслідок бійки у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; незрозуміло з чого виходив суд стверджуючи, що дослідження МРТ проведено не з підстав травмування ОСОБА_1 під час подій 20.09.2019 року, а у зв`язку з виявленням у позивача ознак хронічного захворювання шийного відділу хребта; судом не взято до уваги, що купівля позивачем препаратів, призначених для лікування печінки та інфекційних хвороб самостійно, без призначення лікаря, прямо пов`язана із подіями, які мали місце 20.09.2019 року та діями відповідача, оскільки маючи хронічні хвороби позивач повинен був прийняти відповідні лікарські препарати з метою лікування та попередження погіршення стану здоров`я в результаті отриманих травм, - до уваги не приймаються.

Постановою Київського районного суду від 04.12.2019 року, яка набрала чинності, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП щодо подій, які мали місце 20.09.2019 року у ресторані «Харбін». Зі змісту постанови суду від 04.12.2019 року не вбачається, що діями відповідача були спричинені будь-які пошкодження приміщенню ресторана «Харбін» по АДРЕСА_1 .

З наданого експерту МРТ-дослідження від 23.09.2019 року вбачається, що у ОСОБА_1 виявлене хронічне захворювання шийного відділу хребта (ознаки остеохондрозу шийного відділу хребта).

Позивач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій і матеріали цивільної справи не містять належних доказів того, що виявлене у позивача хронічне захворювання шийного відділу хребта має будь-яке відношення до тілесних ушкоджень, яких позивач зазнав 20.09.2019 року під час вчинення відповідачем ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

У ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження (два садна голови /лобова ділянка та верхня губа/ і синець грудної клітки), які виникли 20.09.2019 року і мали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів.

Матеріали справи не містять доказів того, що у період з 20.09.2019 року по 27.09.2019 року позивачу призначались певні ліки для лікування тілесних ушкоджень, яких він отримав 20.09.2019 року, а надані позивачем копії фіскальних чеків на придбання ліків в аптечних закладах у період з 02.10.2019 року по 29.10.2019 року на суму 2 360,73 гривень, не є належними та допустимими доказами витрат на лікування.

Посилання представників позивача у скаргах на те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки діє презумпція вини, до уваги не приймаються, оскільки у даному випадку йдеться не про доведення вини у спричиненні майнової шкоди позивачу, а про доведення позивачем належними та допустимими доказами саме розміру спричиненої йому шкоди.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.ч.1,5,6 ЦПК України).

З огляду на те, що судження суду в рішенні в частині оцінки договору підряду на виконання ремонтно-оздоблювальних робіт від 25.09.2019 року містять припущення, доводи представників позивача у цій частині заслуговують на увагу, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи представників позивача, що доведений факт протиправності дій відповідача 20.09.2019 року є причиною, яка спричинила позивачу моральну шкоду і призвела до моральних страждань позивача, прийняті до уваги і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення.

Разом з тим, ствердження у скаргах, що позивачу спричинена моральна шкода, як ФОП, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Доводи представника відповідача у відзиві на скаргу, що: позивач подав дві скарги на одне й теж рішення суду, які підписані різними представниками, що не передбачено чинним законодавством України; постановою суду від 04.12.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП і відповідач легких тілесних ушкоджень позивачу не завдавав та до кримінальної відповідальності не притягався, - до уваги не приймаються.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство України не містить обмежень щодо кількості апеляційних скарг, які може подати особа, яка бере участь у справі (її представники) на судове рішення, ЦПК України лише встановлює порядок, зміст, форму та строки подачі апеляційної скарги.

Обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 82 ч.4 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, обставини, встановлені постановою Київського районного суду від 04.12.2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП і яка набрали чинності, є преюдицією у даній справі.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові про відшкодування майнової шкоди, рішення суду в частині відмови у позові про стягнення майнової шкоди підлягає залишенню без змін, з мотивів, викладених у редакції цієї постанови суду.

Суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди, суд в цій частині порушив і неправильно застосував норми матеріального права: ст.ст.23, 1167 ЦК України, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу 16.06.2021 року (в день прийняття судом першої інстанції рішення по справі) представник відповідача надала суду наступні письмові докази: договір № 293 про надання правничої допомоги від 29.10.2020 року; додаткову угоду № 1 до договору № 293 про надання правничої допомоги від 29.10.2020 року; рахунок-фактуру від 24.05.2021 року; дублікат квитанції № 0.0..1 від 03.06.2021 року на суму 5 000 гривень (а.с.81-85).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, відповідач або його представники не надали ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 23.11.2020 року по справі №638/7748/18).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для стягнення витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, в зв`язку з чим рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню.

Позивач є інвалідом 2 групи і звільнений від сплати судового збору (а.с.8).

Керуючись ст.ст.368, 369, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 у позові про відшкодування моральної шкоди і в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень скасувати.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 у позові про відшкодування майнової шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: