Справа № 761/2944/21
Провадження № 2/761/5917/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Савицький О.А., розглянувши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2021 року на адресу суду надійшла позовна заява АТ «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28366,61 грн.

Ухвалою від 04.03.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

14.07.2021 р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки сторони самі врегулювали спірні питання. Також у вказаному клопотанні позивачка просить вирішити питання про повернення банку судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Також, 25.08.2021 р. до суду надійшло клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовну заяву з підстав, передбаченої п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, пов`язаних з стягненням з відповідача заборгованість у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, однак зазначає, що на даний час цей спір, який виник між позивачем та відповідачем, вже вирішено у позасудовому порядку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 456/647/18 та від 13.05.2020 р. у справі № 686/20582/19-ц.

За таких обставин, оскільки на час пред`явлення позову спір між сторонами існував, при цьому с торони самостійно врегулювали спірні питання тільки підчас розгляду справи, суд вважає, що за таких обставин відсутні правові підстави для закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України та відповідно й для повернення судового збору, а тому клопотання про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Разом з тим, за змістом положень п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

За таких обставин, з урахуванням того, що до початку розгляду справи по суті представник позивача подав заяву про залишення заяви без розгляду, вважаю, що вона підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 255, 257, 259-261, 353-355 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству «Акцент-банк» в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Заяву Акціонерного товариства «Акцент-банк» про залишення без розглядупозовної заяви - задовольнити.

Залишити без розгляду позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя: