Справа 752/7141/20
провадження № 2-п/752/31/21
УХВАЛА

05.02.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

за участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві заяву представника Головного управління Національної поліції в м. Києві про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення у цивільній справі № 752/7141/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала справа № 752/7141/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування.

В грудні 2020 року представник Головного управління Національної поліції у м. Києві, не погоджуючись із заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 03.06.2020 року у цивільній справі № 752/7141/20 , яким позов було задоволено частково, звернувся до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про його скасування, відповідно до якої сторона відповідача просила суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийняти заяву до розгляду та скасувати заочне рішення у цивільній справі. В обґрунтування заяви зазначено, що судом було ухвалено рішення без участі відповідача, поштова кореспонденція направлялася в Голосіївське УП ГУНП, яке не є юридичною особою. Представник заявника зазначає, що в зв`язку з неявкою відповідача, останнім, не було надано доказів на спростування позовних вимог та причини неявки представника для розгляду справи були поважними. Позовні вимоги заявник вважає безпідставними, а відтак наявні підстави для скасування заочного рішення у справі та призначення справи до розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заперечення на заяву, відповідно до яких сторона позивача просить в задоволенні вимог заяви відмовити.

Представник Головного управління Національної поліції в м. Києві в судове засідання не з`явився. В заяві не заперечував проти розгляду заяви без його участі.

Представник Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву за наведеної явки сторін

Вислухавши пояснення представника відповідача Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва, дослідивши матеріали справи, заяви, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що у квітні 2020 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.04.2020 року копію ухвали та копію позову було направлено відповідачам у справі, та Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було отримано 04.05.2020 р.

Слід вказати про те, що позивачем було визначено коло осіб, які є відповідачами у спорі та судом відповідачам направлялись процесуальні документи та судові повістки.

Будь-яких клопотань та/або заяв від відповідача Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, зокрема, в частині того, що управління є неналежним відповідачем у справі, або не є юридичною особою, до суду не надходило.

Відповідач Голосіївське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було достеменно обізнане про наявність спору, який перебував в провадженні суду.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 03.06.2020 року, позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування, було задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України суму в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., а також витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

11.06.2020 року копію рішення суду було направлено сторонам у справі для відома, зокрема, відповідачу Голосіївському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, та отримано 11.06.2020 р.

В липні 2020 року від представника Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла заява про направлення копії рішення суду у справі, а в грудні 2020 року до суду надійшла заява представника Головного управління Національної поліції у м. Києві про перегляд заочного рішення суду та про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до частини третьої статті 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

В заяві зазначено, що заяву про перегляд заочного рішення управлінням було подано в найкоротший строк після отримання копії рішення суду, а тому суд вважає за можливе задовольнити заяву в частині поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог заяви в частині перегляду та скасування судового рішення, суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв сторону відповідачів про розгляд справи належним чином, однак, переконливих доказів поважності неявок представників відповідачів в суду для розгляду справи, до заяви долучено не було.

Крім того, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодження з винесеним рішенням по суті.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачами не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідачів, однак, без достатніх поважних причин відповідачі в судові засідання явку своїх представників не забезпечили, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались, у зв`язку з чим у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Окремо слід звернути увагу на те, що заява про перегляд заочного рішення не містить будь-яких доказів, якими обґрунтовані заперечення проти вимог позивача, та які б впливали на правильне вирішення спору по суті.

Зазначені в заяві обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є, зокрема, наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, а за відсутності зазначених обставин, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити Головному управлінню Національної поліції в м. Києві строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

В задоволенні заяви представника Головного управління Національної поліції в м. Києві про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 752/7141/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування, - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко