ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 619/2766/19

провадження № 22-ц/818/469/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року, постановлене під головуванням судді Остропілець Є.Р., в залі суду в місті Дергачі Харківської області (повний текст судового рішення складено 30 липня 2020 року), -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про скасування рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації на земельну ділянку.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вказує, що судом не надано належної оцінки довідці відділу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №717 від 12.07.2019 року з державної статистичної звітності, яка на його думку підтверджує, що на спірну земельну ділянку обліковуються державні акти на право приватної власності на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що на одну і ту ж саму земельну ділянку мається два земельних державних акта, що порушує його права як первісного її власника. Також позивач вважає, що помилковим є посилання суду на пропуск ним строків позовної давності, оскільки про існування ще одного державного акту на спірну земельну ділянку він дізнався лише 12.07.2019 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів того, що земельна ділянка відповідно до державного акту ЯД №054969, виданого на ім`я ОСОБА_2 та земельна ділянка відповідно до державного акту серії ХР-10-38-021817 є однією і тією ж земельною ділянкою. Земельну ділянку площею 0.1404 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, посвідчену державним актом сер. ЯД № 667892 від 25.01.2008 року отримано відповідачем на законних підставах. Порушень законодавства при видачі зазначеного правовстановлюючого документа не встановлено. Крім того, позивачем пропущений строк давності.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 394 від 12.05.1992 року ОСОБА_1 надано дозвіл на надання земельної ділянки у розмірі 0,10 га для індивідуального будівництва в АДРЕСА_1 (а.с.26).

Рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського районну Харківської області №204 від 16.05.1995 року позивачу було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки, виділеної під індивідуальну забудову в смт Мала Данилівка (а.с.27).

На підставі рішення Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 204 від 16.05.1995 року позивачу 30.07.1996 року видано державний акт серії ХР-10-38 № 021817 на право приватної власності на землю площею 0,14 га для будівництва і обслуговування житлового будинку на території Малоданилівської селищної ради по вул. Лозівська. Державний акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 30.07.1996 року за № 695 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 24).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24.11.1999 року ОСОБА_1 було позбавлено права власності та права користування земельною ділянкою площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.29).

Згідно довідки Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» від 22 січня 2007 року убачається, що за позивачем на праві власності зареєстрована земельна ділянка в АДРЕСА_1 згідно з державним актом серії ХР-10-38-021817, зареєстрованим за №695 від 30.07.1996 року (а.с.22).

У квітні 2017 року у Відділі у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області позивач отримав належним чином завірену копію державного акту серії ХР-10-38-021817 на земельну ділянку, яка належить йому на праві приватної власності по АДРЕСА_1 (а.с. 23,24).

12 липня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_1 була видана довідка №717, в якій зазначено, що у Відділі обліковується державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ХР-10-38-021817, зареєстрований 30.07.1996 року на земельну ділянку площею 0,1400 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Державний акт зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 . Крім того, у Відділі обліковується державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯД № 667892, зареєстрований 25.01.2007 року на земельну ділянку площею 0,1404 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Державний акт зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (а.с.141).

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням VIII сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 24.11.2006 року ОСОБА_2 передана земельна ділянка площею 0.1404 га у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд у АДРЕСА_1 (а.с.28).

25 січня 2008 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1404 га, кадастровий номер :00:008:0869, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, серії ЯД № 667892, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Центру державного земельного кадастру за № 33 (а.с.38).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що на одну і ту ж саму земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 мається два земельних державних акта. Позивач вважає себе власником спірної земельної ділянки. У зв`язку з цим просив суд визнати частково незаконним рішення VIII сесії V скликання Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 24.11.2006 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.1404 га ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд у АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1404 га, кадастровий номер :00:008:0869, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, серії ЯД № 667892, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Центру державного земельного кадастру за № 33, виданий 25.01.2008 року Відділом у Дергачівському районі Головного управлінням земельних ресурсів у Харківській області; скасувати державну реєстрацію та кадастровий номер :00:008:0869 земельної ділянки площею 0,1404 га у Державному земельному кадастрі України, яка розташована на території Мало Данилівської ради Дергачівського району Харківської області; зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0,1404 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що була передана йому для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та передати земельну ділянку, що розташована за вказаною адресою у розпорядження ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України)

Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи убачається, що за інформацією, яка надана Відділом у Дергачівському районі Головного управління, згідно із Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, наявними у Відділі, на земельну ділянку площею 0,1404 га, кадастровий номер :00:003:0869, розташовану по АДРЕСА_1 , 25 січня 2007 року за №22 зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №054969 на ім`я ОСОБА_2 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також за вищевказаною інформацією Відділу, відповідно до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю на території Малоданилівської селищної ради (номер книги 0001) державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-10-38-021817 зареєстрований 30.07.1996 року за №695 на ім`я ОСОБА_1 . Земельна ділянка згідно вказаного державного акту площею 0,14 га, розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до запису, внесеного 24 січня 2007 року у зазначену вище Книгу записів, державний акт на право приватної власності на землю серії ХР-10-38-021817 анульований згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24.11.1999 року.

У Книзі №2 записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Дергачівського (номер книги 0002) також є запис про реєстрацію 30.07.1996 року за №695 державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10- 38-021817 за ОСОБА_1 , але відсутній запис про його скасування. Державний акт було видано на підставі технічного звіту про передачу ОСОБА_1 у приватну власність присадибної ділянки на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Інформація про вказану земельну ділянку в Державний земельний кадастр не внесена.

Відповідно до державного акту ЯД №054969, виданого на ім`я ОСОБА_2 , останній є власником земельної ділянки площею 0,1404 га, кадастровий номер :00:003:0869, розташованої по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , у відповідності до державного акту серії ХР-10-38-021817 та рішення Малоданилівської селищної ради від 16.05.1995 року №204 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,14 га, розташовану по АДРЕСА_1 (без зазначення номеру) Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

За інформацією, яка надана Відділом у Дергачівському районі Головного управління, і стосовно питання, чи є однією і тією ж земельною ділянкою або її частиною земельна ділянка, право на яку посвідчено державним актом серії ЯД №054969 (виданого на ім`я ОСОБА_2 ) та земельна ділянка, право на яку посвідчене державним актом серії ХР -10- 38-021817 (виданого на ім`я ОСОБА_1 ), можна стверджувати після встановлення факту перетину під час здійснення державної реєстрації земельної ділянки за заявою ОСОБА_1 у Державному земельному кадастрі.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить відповідачу, та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , яка була надана позивачеві, - є однією й тією ж самою земельною ділянкою.

А ні розмір, а ні конфігурація, а ні прізвища суміжних землекористувачів вказаних земельних ділянок не збігаються. Тому підстав вважати, що позивач одержав у власність саме земельну ділянку, яка в подальшому виділена відповідачу, - колегія суддів не вбачає.

Доказів повного або часткового перетину земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем суду не надано.

Висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем також пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи із змісту зазначеної норми, відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача.

Проте якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Суд першої інстанції безпідставно посилався на пропуск позивачем строків позовної давності з огляду на те, що дійшов висновку про недоведеність позовних вимог. При цьому в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року - змінити в частині мотивів відмови у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 09.02.2021 року.