Провадження № 2/201/1148/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Південукргеологія», Державної служби геології та надр України про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

08.12.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до КП «Південукргеологія», Державної служби геології та надр України про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с.№3-6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 11.12.2020р. позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, які були усунуті ним вчасно (а.с. № 17, 20).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.12.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч.3 ст. 274 ЦПК України (а.с.№21).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що його було прийнято на роботу в КП «Південукргеологія» з 01.04.2019р. на посаду радника генерального директора. З 30.04.2020р. позивача було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, однак, на момент звільнення, відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок. Відповідно до довідки від 29.05.2020р. заборгованість по заробітній платі станом на 01.05.2020р. складає 15 584 грн.75коп., що включає компенсацію за невикористану відпустку в сумі 487грн. 44коп. Крім того, враховуючи, що відповідач остаточний розрахунок з позивачем не провів, позивачем було розрахована компенсація середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, яка за розрахунком позивача за період з 01.05.2020р. по 09.12.2020р. складає 59 485 грн.92коп.

Додатково позивач зазначив, що з огляду на те, що відповідач не задовольнив вимоги позивача по остаточному розрахунку (незалежно від причин такої відмови) він вважає, що настає субсидіарна відповідальність держави в особі органу, до сфери управління якого належить підприємство, в даному випадку Державної служби геології та надр України.

На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з КП «Південукргеологія», Державної служби геології та надр України на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 097грн.31коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 487грн.44коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.05.2020р. по 09.12.2020р. у розмірі 59 485грн.92коп.

03.02.2021р. до суду надійшов відзив, підписаний в.о. генерального директора КП «Південукргеологія» - Сіцьковою О.В., в якому вона зазначила, що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме в межах суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 15 097грн.31коп. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 487грн.44коп. Щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01.05.2020р. по 09.12.2020р. у розмірі 59 485грн.92коп. відповідач заперечував, посилаючись на те, що підприємство з 2014р. знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Рахунки періодично арештовувалися, а з 18.08.2018р. арештовані до тепер, що унеможливлює виплату заробітної плати. Працівники звертаються до судів, що тягне за собою додаткові нарахування, частково заробітна плата сплачується через службу після розгляду заяв комісією по трудовим спорам. Розрахована позивачем сума середнього заробітку в чотири рази більша порівняно з розміром боргу відповідача з невиплати заробітної плати. Виплата середнього заробітку унеможливлює виконання відповідачем по господарській діяльності певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати працюючим та звільненим працівникам, виконання зобов`язань перед бюджетом. Враховуючи, що виплата заборгованості по заробітній платі проводиться в порядку черговості через виконавчу службу, а також те, що накладення арешту на грошові кошти, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати, відповідач просив суд застосувати принцип розумності, справедливості та пропорційності та зменшити розмір середнього заробітку в залежності від розміру несплаченої суми (а.с.№26-29).

Відповідач - Державна служба геології та надр України правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, так само, як і позивач не скористався правом надання відповіді на відзив КП «Південукргеологія».

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши зібрані докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпПУкраїни працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що Наказом № 24-к від 29.03.2019р. ОСОБА_1 призначено на посаду радника генерального директора в КП «Південукргеологія» з 01.04.2019р. (а.с.№9).

Наказом № 41-к від 30.04.2020р. позивача було звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом № 47 в трудовій книжці та копією наказу про звільнення (а.с.№ 8, 10).

Згідно довідки КП «Південукргеологія» № 01/12-326 від 29.05.2020р., вбачається, що підприємство має заборгованість перед позивачем по заробітній платі станом на 01.05.2020р. в розмірі 15 584грн. 75коп., куди входить і компенсація за невикористану відпустку у розмірі 487 грн.44коп. (а.с.№11).

Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 03.02.2021р., суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 15 097грн. 31коп. та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 487,44 грн., відповідач визнає, а тому відповідно до положень ст. 1 ст. 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з відповідача Казенного підприємства «Південукргеологія» заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 097грн. 31коп. та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 487 грн.44коп., а разом - 15 584грн. 75коп.

Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 59 485грн. 92коп., то в цій частині позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У Рішенні Конституційного суду України № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 від 22.02.2012р. за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 КЗпП України викладений висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також у цьому Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що невиплати працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням і працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

У правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017р. у справі 6-1626цс17 зазначено, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Судом встановлено, що позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з посади радника - 30.04.2020р.

З доказів, наданих сторонами до заяв по суті справи вбачається, що фактичного розрахунку (виплати заборгованості по заробітній платі) ані на момент звернення позивача до суду, ані на момент постановлення судом рішення не було, а тому вимоги позивача про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є передчасними, оскільки визначити остаточний обсяг своїх вимог позивач може лише в день фактичного розрахунку.

Таким чином, на сьогоднішній день відсутні підстави для вирішення питання про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, оскільки вимоги в цій частині заявлені позивачем передчасно.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки, судом враховано, що зі змісту ч. 2 ст. 117 КЗпП України вбачається, що лише у разі наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даній же справі сума заборгованості по заробітній платі є безспірною, оскільки визнана сторонами, а тому згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку покладений саме на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Південукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В задоволені позовних вимог до відповідача Державної служби геології на надр України суд вважає за можливе відмовити в повному обсязі з огляду на те, що трудові відносини з позивачем було укладено безпосередньо з відповідачем КП «Південукргеологія», який в свою чергу є розпорядником грошових коштів, які виділяються на заробітну плату працівників, отже обов`язок щодо виплати заробітної плати покладено саме на підприємство. При прийнятті даного рішення, судом також враховано, що на сьогоднішній день КП «Південукргеологія» не реорганізовано та не ліквідовано.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Південукргеологія», Державної служби геології на надр України про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнути з відповідача КП «Південукргеологія» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 097грн. 31коп. та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 487грн.44коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України слід провести наступним чином.

При подачі позовної заяви в частині стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мав пільги щодо сплати судового збору, а тому з урахуванням задоволення позовних вимог в цій частині, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Південукргеологія» на користь держави судовий збір у розмірі 840грн. 40коп. (виходячи зі ставки судового бору на 2020р. для вимог майнового характеру, з урахуванням задоволених позовних вимог в загальному розмірі 15 584грн. 75коп.).

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за вимогами про стягнення середнього заробітку в розмірі 840 грн. 80коп. З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено, то судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 840 грн.80коп. відноситься на рахунок позивача та стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за можливе рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, в межах суми платежу за один місяць, що становить 2 226 грн. 39 коп. допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.с. 116, 117, 233 КЗпП України, Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012, Правовим висновком Верховного Суду України від 08.11.2017р. у справі № 6-1626цс17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.1 ст. 82, ст.ст. 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279, ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Південукргеологія», Державної служби геології та надр України про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» (ЄДРПОУ-01432150) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 097грн. 31коп. та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 487грн.44 коп., а разом 15 584грн. 75коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку - відмовити.

В задоволені позовних вимог до відповідача Державної служби геології на надр України - відмовити.

Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць у розмірі 2 226 грн. 39 коп. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» () на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840грн. 40коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.