Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

представика позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-я особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що є одноосібним власником квартири на підставі свідоцтва про право власності від 04 лютого 2006 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у реєстрову книгу № д.265-191 за реєстровим № 44368 від 10 лютого 2006 року.

Квартира складається з двох кімнат, жилою площею 38, 30 кв. м. та загальною площею 79, 10 кв.м.

В квартирі зареєстровані він, його дружина ОСОБА_4 , а 29 вересня 2015 року в квартиру була зареєстрована їх онука онука - відповідач у справі.

Фактично відповідач мешкала в даній квартирі до червня 2011 року, коли після закінчення навчального року разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 виїхала за межі України на постійне місце проживання в Канаду, де мешкає і понині.

Факт непроживання відповідача в квартирі підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 22 вересня 2021 року.

Відповідачу не чинилося жодних перешкод у її проживанні в квартирі, дверні замки в ній не змінювалися, а тому вона мала можливість в будь-який час повернутися в це житло.

Зазначає, що формальна реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, оскільки він вимушений нести додаткові витрати на оплату за житлово-комунальні послуги, що нараховуються в залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб.

Крім того, він не може в повній мірі скористатися своїм правом на призначення житлової субсидії на сплату за житлово-комунальні послуги, оскільки в розрахунок береться дохід відповідача, який, за відсутності інформації про його розмір, умовно обчислюється на рівні трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб (2379x3=7137 грн.), що значно знижує розмір можливої компенсації від держави.

Враховуючи зазначене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 29 вересня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Із сайту АТ «Укрпошта», що є офіційним сайтом товариства вбачається, що конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, який направлявся відповідачу не вручено під час доставки.

/ а. с. 22 /

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач до суду не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

11 листопада 2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в її відсутності. Позов визнала і просить задовольнити його.

Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши клопотання відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04 лютого 2006 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у реєстрову книгу № д.265-191 за реєстровим № 44368 від 10 лютого 2006 року.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 70190322 від 22 вересня 2021 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано троє осіб: позивач, відповідач та третя особа.

З даного витягу та довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що відповідача було зареєстровано у цій квартирі 29 вересня 2015 року.

/ а.с. 9 - 11 /

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що відповідач мешкала в спірній квартирі до червня 2011 року.

Дані обставини відповідач підтвердила заявою до суду про визнання позову.

/ а.с. 12 - 13 /

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Факт непроживання відповідача у спірній квартирі, окрім її клопотання про визнання позову, підтверджується Актом про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації від 22 вересня 2021 року, підписаним комісією у складі мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_3 з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 , з квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_7 та з квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_8

/ а.с. 14 /

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря житла, членів його сім`ї.

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення.

Це підтверджується і правовою позицією Верховного суду України у справі №6-709цс16, в якій зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно доч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з викладеного вище та наданих позивачем доказів, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст.9, 64, 65, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 328, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва