КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2833/21
Провадження № 2/552/1254/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2021 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді Миронець О.К., за участі секретаря судових засідань Винниченко Я.В., позивача - ОСОБА_1 , представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом. Свій позову обґрунтовувала тим, що з 01.11.2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 . Від шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2017 році вона разом з дітьми змушена була переїхати на постійне місце проживання до своїх батьків до м. Бориспіль, а у 2020 році шлюб між ними було розірвано. З початку 2021 року вона разом з дітьми вирішили повернутися до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , однак відповідач не допустив їх до вказаного приміщення, ключі не надав. Тому вона змушена була звернутися до суду та просила вселити її до будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати не чинити перешкод у користуванні житлом та стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати.

01.07.2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що він разом з ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 01.11.2003 року. На початку 2017 року ОСОБА_1 змінила своє місце проживання, що в подальшому призвело до розірвання шлюбу між ними. Оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вже понад чотири роки проживає у місті Бориспіль, за місцем своєї реєстрації не сплачує комунальних послуг та не бере участь в утриманні майна, він звернувся до суду з зустрічним позовом у якому просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житлом за адресою АДРЕСА_1 та покласти на неї судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представники первісний позов підтримали, просили суд його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Його представник в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Відповідно до ухвали від 28.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житлом та вирішено розглядати його з первісним позовом ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.

Ухвалою суду від 07.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши сторони, встановив наступні обставини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що з 01.11.2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.07.2020 року був розірваний, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником.

Відповідно ч. 1 і ч. 4 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що домовленість між сторонами з приводу порядку користування спірним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами не досягнута. Судом встановлено, що в 2017 році відповідач змінив замки до вхідних дверей, отже позивач не мала змоги потрапити до будинку. З цього приводу позивачем викликалась поліція. ОСОБА_1 в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , не проживає з поважних причин більше року, але при цьому зареєстрована в даному будинку.

Також судом встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 має загальну площу 71,8 кв.м., його власником є ОСОБА_5 .

Отже враховуючи всі обставини по справі, а саме той факт, що будинок має достатню площу для проживання позивача ОСОБА_1 разом з дітьми, ту обставину, що позивач залишила будинок у зв`язку з конфліктом з відповідачем, іншого житла для проживання вона не має, місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 , 2010 року визначено разом з матір`ю, місце реєстрації позивача у даному будинку, тому суд приходить до висновку, що первісний позов є обґрунтований та підлягає до задоволення.

Заявлений ОСОБА_5 зустрічний позов про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з не проживанням в будинку понад рік без поважних причин є не обґрунтованим, так як відповідач виїхала з будинку через сварки зі своїм чоловіком, а отже причини не проживання в будинку є поважними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 908 грн.

У зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати не підлягають до відшкодування.

Оскільки суду частково надані докази щодо оплати витрат на правову допомогу суд приходить до висновку про необхідність призначення судового засіданні для вирішення питання про судові витрати, що відповідає вимогам ст.265 ЦПК України.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. 141, 263-265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні житлом.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 10.12.2021 року на 10 год. 40 хв.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Cторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_5 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2021 року.

Суддя О.К. Миронець