Справа № 454/4279/20 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2724/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів», з участю третьої особи: ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна.

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви покликається на те, що у власності Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» знаходиться приміщення безалкогольного цеху по АДРЕСА_1 , про визнання права на 1/2 частину якого вона звернулася з позовом до суду. Стверджує, що Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» вчиняє дії, спрямовані на відчуження вищезазначеного майна, що може значно утруднити чи зробити неможливим виділенні їй в натурі 1/2 частки майна у разі задоволення позовних вимог. З метою забезпечення збереження майна у володінні відповідача, неможливості його відчуження на час судового розгляду, необхідно вжити заходи забезпечення позову, а саме, накласти арешт на спірне майно. На її думку накладення арешту є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та унеможливить здійснити дії щодо відчуження вищезазначеного майна та буде відповідним та співмірним заходом для забезпечення даного позову, відтак жодним чином не буде порушувати майнових прав відповідача, оскільки заходи забезпечення позову вживаються лише в межах розгляду заявлених позовних вимог. Вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач матиме можливість здійснити відчуження майна, що є предметом даного спору на користь інших осіб або вчинити інші дії щодо спірного майна, тому існує реальна загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду. З наведених підстав просить накласти арешт на нежитлову будівлю безалкогольного цеху по АДРЕСА_1 та заборонити АТ АКБ «Львів» вчиняти будь-які дії по відношенню до цього приміщення, звільняти його, та вчиняти дії щодо звільнення цього майна від особистих речей ОСОБА_2 та речей інших користувачів.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що порушене, невизнане чи оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті, однак невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду у зв`язку з відчуженням спірного приміщення третім особам. Зазначає, що інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту порушених прав позивача, який забезпечить можливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вказує, що існує реальна загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду, оскільки частина спірного майна, а саме, приміщення безалкогольного цеху по АДРЕСА_1 , перебуває у власності відповідача, що дає йому можливість розпоряджатися майном, яке належить ОСОБА_2 , на власний розсуд. Вважає, що суд може вживати кілька видів забезпечення позову, відтак найефективнішими заходами забезпечення даного позову будуть накладення арешту на спірне майно та заборона вчиняти дії щодо спірного майна. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову матиме негативні наслідки, які переважатимуть над тими наслідками, що можуть настати у випадку невжиття заходів забезпечення позову, і у випадку задоволення позову ОСОБА_2 вона матиме право витребувати майно у власника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України передбачає види забезпечення позову.

Пункт 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пункт 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод, інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З позовної заяви вбачається, що змістом позовних вимог є: визнання права власності, видане ПАТ АКБ «Львів» на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 недійсним; скасування державної реєстрації права власності за ПАТ АКБ «Львів» на приміщення в АДРЕСА_1 в частині 1/2; визнання за позивачем права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник покликається на те, що на день подання заяви дії АТ АКБ «Львів» спрямовані на відчуження нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 третім особам, так як спірне майно знаходиться у їх власності і відсутні перешкоди вчиняти будь-які дії по відношенню до цього майна.

Однак заявник в обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову з цих підстав, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду доказів, які б підтверджували, що АТ АКБ «Львів» вчиняє дії, спрямовані на відчуження спірного майна, що загроза порушення прав позивача має очевидний та об`єктивний характер, такі твердження ОСОБА_2 вважає голослівними, такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Крім цього, заявником не обгрунтовано, яким чином невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову вплине на можливість виконання судового рішення у випадку задоволення зазначених позивачем у позовній заяві вимог, з якими ОСОБА_2 звернулася до суду.

Колегія суддів, проаналізувавши зміст позовних вимог ОСОБА_2 , враховуючи безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, дійшла висновку про те, що вчинення відповідачем дій по відчуженню спірного майна не зможе істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, дав оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову, врахував розумність, обґрунтованість вимог заявника щодо забезпечення позову, дав оцінку наявності зв`язку між запропонованим заявником заходом забезпечення позову і предметом позову, заявленими позивачкою позовними вимогами, дав оцінку необхідності застосування таких заходів забезпечення позову з метою фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також дав оцінку імовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, та дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 , з яким не може не погодитися колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на зміст позовних вимог та запропоновані позивачем заходи забезпечення позову, на необхідність дотримання балансу між інтересами позивача та відповідача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що запропонований позивачем захід забезпечення позову є неспівмірним з позовними вимогами та в значній мірі необгрунтовано обмежує права відповідача, як власника нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , в результаті чого надає додаткову перевагу інтересам позивача над інтересами відповідача, чим порушує забезпечення гарантування збалансованості інтересів сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк