22-ц/804/590/21
263/8613/20

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року місто Маріуполь

справа № 263/8613/20

провадження № 22-ц/804/590/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Лісового О.О.

суддів Попової С.А., Ткаченко Т.Б.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2020 року, ухваленого в складі судді Музики О.М., повний текст рішення виготовлено 04 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 липня 2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, в якому просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_4 , з ? частини на 1/6 частину його доходу, та зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_3 на період навчання з ? частини на 1/6 частину його доходу.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 07 жовтня 2000 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , під час якого у них народилось дві дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2015 року позивач з відповідачем ОСОБА_2 не проживає, діти проживають разом із матір`ю. Син ОСОБА_3 навчається у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка на 1 курсі денної форми навчання. На підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 04 листопада 2019 року з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на малолітню дитину ОСОБА_4 у розмірі ? частини з усіх видів доходу позивача. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 березня 2020 року з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 стягнуті аліменти на нього на період навчання у вищому навчальному закладі, у розмірі ? частини доходів позивача, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення відповідачем 23 років. Таким чином загальний розмір стягнутих з позивача аліментів складає ? частини його доходів. Позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу в Державній прикордонній службі на підставі контракту від 24 грудня 2019 року. Доходи позивача складаються лише із заробітної плати, середній розмір якої складає 20660,15 грн. Позивач зазначає, що має гіпертонічну хворобу 1 стадії, першого ступеня, що потребує лікування та витрат на медикаменти. При цьому позивач зазначає, що його щомісячні витрати складають: 3200 грн. за оренду квартири; 1200 грн. за комунальні послуги; 500 грн. транспортні витрати; 300 грн. витрати на медикаменти; 6500 грн. витрати на харчування; 200 грн. витрати на засоби гігієни. Таким чином загальний щомісячний розмір витрати позивача складає 11900 грн., що перевищує суму, яка залишається у позивача після сплати аліментів. Розмір аліментів, встановлений законом на утримання двох дітей, складає 1/3 частину від заробітку, доходу. Таким чином, у зв`язку із недостатнім матеріальним забезпеченням, просив зменшити розмір аліментів на кожну дитину з ? частки від доходів, до 1/6 частки доходів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

06 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Суд першої інстанції не надав оцінки майновому стану позивача у справі, його заробітку та матеріальному становищу. Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивач сплачує аліменти на утриманні двох дітей. З нього утримуються аліменти в розмірі ? доходів відповідача на кожну дитину, що створює для нього надмірний тягар, як для платника аліментів. Крім того, позивач більш не працює у ТОВ «НВФ» АВТ-ПРОМ», що свідчить про зміну його матеріального стану та втрату джерела доходу.

02 лютого 2021 року адвокат Журавльова І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить залишити рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2020 року без змін,а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Зазначає, що позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою, його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним і стабільним. Звертаючись з позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, не надав доказів про погіршення його матеріального стану. Також позивач посилаючись на захворювання та необхідність постійних витрат на лікування та профілактику не надав докази, якими підтверджується реальність таких витрат, не надав доказів, що підтверджують арендну плату за квартиру та плату за комунальні послуги.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2021 року визначений склад суду: Лісовий О.О. (суддя-доповідач), Попова С.А., Ткаченко Т.Б.

Ухвалою апеляційного суду від 16 січня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 25 січня 2021 року справа призначена до судового розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що з 07 жовтня 2000 року позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Під час зазначеного шлюбу у них народилось дві дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі судового наказу № 263/16306/19, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 04 листопада 2019 року, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на малолітню дитину ОСОБА_4 у розмірі ? частини з усіх видів доходу (заробітку) позивача, починаючи з 11 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 березня 2020 року (справа № 263/357/20) з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 стягнуті аліменти на нього на період навчання у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка, в розмірі ? частини доходів позивача, до закінчення навчання у зазначеному навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення відповідачем 23 років.

З копії контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України від 24 грудня 2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 проходить службу за контрактом у 18 загоні морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України на посаді командира дивізіону кораблів та катерів морської охорони, в званні капітан-лейтенанта (а. с. 13-16).

З довідки № 1, виданої Ізмаїльським загоном морської охорони Регіонального управління Морської охорони Державної прикордонної служби України вбачається, що середній розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 за період з січня 2020 року по травень 2020 року складає 103 300,77 грн. Середній розмір сум до видачі, після всіх утримань, в тому числі аліментів, за вказаний період складає 63 462,28 грн. (а. с. 18).

Відмовляючи у задоволенні позову про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача не перевищує граничних розмірів відрахувань із заробітної плати та рекомендований законом розмір аліментів на двох дітей не носить обмежувального характеру, позивачем не доведено нележними та допустимими доказами перелічених у позовній заяві витрат, а сукупний розмір доходу позивача у достатній мірі може забезпечити потреби позивача.

2. Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Апеляційний суд вважає вказані висновки суду першої інстанції обгрунтованими та такими, що відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам та наданим доказам.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нове подружжя матері або батька дитини не має обов`язку утримувати дитину від першого шлюбу.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі судового наказу № 263/16306/19, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 04 листопада 2019 року, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуті аліменти на малолітню дитину ОСОБА_4 у розмірі ? частини з усіх видів доходу (заробітку) позивача, починаючи з 11 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 березня 2020 року (справа № 263/357/20) з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 стягнуті аліменти на нього на період навчання у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка, в розмірі ? частини доходів позивача, до закінчення навчання у зазначеному навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення відповідачем 23 років (а. с. 12).

З копії контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України від 24 грудня 2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 проходить службу за контрактом у 18 загоні морської охорони Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України на посаді командира дивізіону кораблів та катерів морської охорони, в званні капітан-лейтенанта (а. с. 13-16).

З довідки № 1, виданої Ізмаїльським загоном морської охорони Регіонального управління Морської охорони Державної прикордонної служби України вбачається, що середній розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 за період з січня 2020 року по травень 2020 року складає 103 300,77 грн. Середній розмір сум до видачі, після всіх утримань, в тому числі аліментів, за вказаний період складає 63 462,28 грн. (а. с. 18).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що з 02.11.2020 року він не працює у ТОВ «НВФ» АВТ-ПРОМ» та на підтвердження цього надає копію трудової книжки із записом про звільнення (а.с. 89).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку -позивача).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з наданого суду першої інстанції листа ТОВ «НВФ» АВТ-ПРОМ» № 13 від 09 жовтня 2020 року, позивач ОСОБА_1 є працівником зазначеного підприємства з 21 серпня 2007 року, займає посаду керівника відділу (а. с. 60).

Згідно з листом ТОВ «НВФ» АВТ-ПРОМ» № 19 від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за період з січня 2020 року по вересень 2020 року у сумі 34 937 грн. (а.с.62).

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що він не працює у ТОВ «НВФ» АВТ-ПРОМ» з 02.11.2020 року на підставі наказу №22-к від 02.11.2020 року.

Оскаржуване рішення було ухвалено судом першої інстанції 01.12.2020 року.

Однак під час розгляду справи судом першої інстанції заявник не повідомляв суд про своє звільнення або про неможливість надання документів, що підтверджують його звільнення з ТОВ «НВФ» АВТ-ПРОМ».

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом із тим, апелянтом в апеляційній скарзі не було зазначено обставин, які б доводили неможливість подання до місцевого суду доказів про його звільнення.

Більш того, така обставина, як відсутність існування доказів на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для прийняття до уваги доводів апелянта щодо втрати джерела доходу у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з ТОВ «НВФ» АВТ-ПРОМ».

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі посилається як підставу для зменшення розміру аліментів на те, що за рішеннями суду з нього стягується ? частина всіх доходів на кожну дитину, замість однієї третини заробітку(доходу) на утримання двох дітей щомісячно, що перевищує встановлені законодавством межі.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182, 183,184 СК України), апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів щодо свого стану здоров`я та матеріального становища, наявності чи відсутності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів.

Суд першої інстанції встановив, що на час звернення до суду сімейний стан позивача не змінився, здоров`я не погіршилося, відсутні інші обставини, що мають істотне значення, повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив надані докази, дав їм належну правову оцінку і дійшов обгрунтованого висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження підстав, визначених 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача, та підставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, доводам сторін та наданим доказам дав належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи апеляційний суд визнає необгрунтованими, оскільки вони не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку, що згідно зі ст. 367 ЦПК України на стадії перегляду справи в апеляційному порядку не передбачено.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 08 лютого 2021 року.

Головуючий О.О.Лісовий

Судді: С.А. Попова

Т. Б. Ткаченко