Єдиний унікальний номер судової справи: 483/1615/20
Провадження № 22-ц/812/197/21 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

08 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа № 483/1615/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякова Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Казанлі Л.І. в приміщенні суду в м. Очаків о 15 год. 40 хв., повний текст рішення складено 25 листопада 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Очаківської міської ради «Очаків-сервіс» про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною та зобов`язання укласти трудовий договір,

встановила:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Комунального підприємства Очаківської міської ради «Очаків-сервіс» (далі - КП ОМР «Очаків - сервіс» або Підприємство), який обґрунтовував наступним.

26 липня 2019 року, з метою укладення трудового договору, він написав заяву на ім`я директора КП ОМР «Очаків - сервіс» ОСОБА_3 про прийняття його на роботу на вакантну посаду комірника дільниці водопровідних мереж з 29 липня 2019 року.

Однак, після проведення співбесіди, йому письмово відмовлено в прийнятті на роботу.

Після цього, 07 серпня 2019 року він подав іншу заяву про прийняття на роботу на це ж підприємство на посаду оператора хлораторної установки, на що отримав відповідь, що при укладенні трудового договору він має надати необхідні документи.

На його вимогу, 13 серпня 2019 року отримав відповідь, що посада оператора хлораторної установки скорочена.

Позивач зазначав, що йому було умисно, незаконно та безпідставно відмовлено в працевлаштуванні. Він має відповідну кваліфікацію та досвід роботи на посаді керівника аналогічного підприємства на тих же основних засадах виробництва, а незаконна відмова в прийнятті його на роботу вважав грубим порушенням законодавства про працю.

Посилаючись на порушення своїх трудових прав та, як на поважність причин пропуску строку, помилкове звернення до суду за вирішенням трудового спору до директора КП ОМР «Очаків - сервіс» ОСОБА_3 , позивач просив поновити строк звернення до суду з позовом, визнати відмову в прийнятті його на роботу незаконною та зобов`язати директора КП ОМР «Очаків - сервіс» прийняти його на роботу на посаду комірника дільниці водопровідних мереж цього підприємства і укласти з ним трудовий договір, починаючи з 29 липня 2019 року, з повною виплатою заробітної плати за весь період вимушеного прогулу.

У відзиві на позов КП ОМР «Очаків-сервіс» проти позову заперечувало, посилаючись, як на пропуск позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і на законність відмови позивачу у прийнятті на роботу за результатами співбесіди через не надання необхідних документів та не підтвердження достатніх знань для здійснення операцій в програмі «1С: Бухгалтерія», що згідно посадової інструкції облік, звіт і видача матеріальних цінностей за цією програмою є обов`язком комірника.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження викладених ним обставин щодо незаконної відмови в прийнятті на роботу, як і не доведено, що відповідачем були порушені норми чинного законодавства про працю під час процедури прийняття його на роботу.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову саме за його безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував те, що, як у листі директора КП ОМР «Очаківське» вих. №242 від 29 липня 2019 року, так і під час співбесіди жодного слова про відсутність у нього навиків знання бухгалтерської програми «1 С: Бухгалтерія » не зазначалось. Відповідачу було відомо про те, що апелянт мав стаж роботи заступника керівника та керівника водоканалу та мав навики роботи з бухгалтерською програмою «1С:Бухгалтерія», а тому відмова в прийнятті на роботу з цих підстав є необґрунтованою. Судом також не враховано пояснення позивача про те, що, звертаючись до відповідача із заявою про прийняття на роботу, він надав усі необхідні документи відповідно до вимог частини 2 статті 24 КЗпП України. Крім того, позивач вказував, що судом безпідставно невраховані покази свідка та аудіозапис співбесіди, які підтверджують підставність позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу КП ОМР «Очаків-сервіс», посилаючись на законність та обгрунтованність рішення суду, просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у 1995 році позивач закінчив Воронезьке вище авіаційне інженерне училище за спеціальністю командне тактичне тилове забезпечення авіації у зв`язку з чим йому була присвоєна кваліфікація інженер по експлуатації автомобільної техніки (а.с.11).

З 25 січня 2012 року до 30 квітня 2012 року ОСОБА_1 був переведений на посаду заступника начальника МКП «Очаківводоканал». З 01 березня 2012 року призначений виконуючим обов`язки директора КП «Очаківводоканал», а з 07 серпня 2012 року затверджений на посаду директора КТ «Очаківводоканал» (а.с.12).

26 липня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву до КП ОМР «Очаків-сервіс» про прийняття його на вакантну посаду комірника дільниці водопровідних мереж з 29 липня 2019 року. Дана заява не містить додатків (а. с. 7).

За змістом службової записки інспектора кадрів КП ОМР «Очаків-сервіс» ОСОБА_5 від 26 липня 2019 року ОСОБА_1 на її пропозицію, окрім заяви, не надав необхідні документи у відповідності до вимог частини другої статті 24 КЗпП України.

З відповіді № 242 від 29 липня 2019 року КП ОМР «Очаків-сервіс» вбачається, що позивачеві за результатами співбесіди було відмовлено в прийнятті на роботу (а. с. 8).

Після цього, 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до відповідача із заявою про прийняття його на вакантну посаду оператора хлораторної установки з 08 серпня 2019 року (а. с. 9).

Судом установлено, що вищезазначену посаду було скорочено, про що позивачу було повідомлено.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до директора КП ОМР «Очаків сервіс» Ткаченка І.Д. про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною та зобов`язання укласти трудовий договір.

Рішенням Очкавського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року відмовлено в задоволення позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що розгляд справи з неналежним відповідачем позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості позовних вимог по суті спору.

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року та на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2020 року повернуто, як не подану.

Забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (частина перша та друга статті 22 КЗпП).

Держава гарантує особі право на захист від будь-яких проявів дискримінації у сфері зайнятості населення за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, членства у професійних спілках або інших об`єднаннях громадян, статі, віку, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Не вважається дискримінацією здійснення заходів щодо додаткового сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян (частина перша та друга статті 11 Закону України «Про зайнятість населення»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 647/2279/17 (провадження № 61-24277св18) вказано, що «відповідно до частини другої статті 232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів, у тому числі інших осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного законодавства зобов`язаний укласти трудовий договір (наприклад, коли у випадках, передбачених законодавством, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний приймати в порядку працевлаштування інвалідів і неповнолітніх, направлених на роботу в рахунок броні; осіб, які були звільнені в зв`язку з направленням на роботу за кордон, призовом на строкову чи альтернативну військову службу і повернулись після закінчення цієї роботи чи служби), або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим статтею 22 КЗпП».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року в справі № 349/81/18 (провадження № 61-43402св18) зазначено, що «стаття 22 КЗпП передбачає наявність двох окремих складів правопорушень трудового законодавства при відмові у прийнятті на роботу: необґрунтована відмова у прийнятті на роботу і відмова у прийнятті на роботу за ознаками дискримінації особи у випадках, як прямо передбачених частиною другою статті 22 КЗпП України, так і в інших нормах трудового права. Обов`язку однієї сторони завжди кореспондує право іншої сторони: заборона необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу кореспондується з обов`язком роботодавця укласти такий договір. Суди встановили, що ОСОБА_4 не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов`язаний був укласти трудовий договір (запрошення на роботу в порядку переведення, молоді спеціалісти, котрих в установленому законом порядку направлено на роботу в дану організацію, тощо). Перелік обов`язку роботодавця укласти трудовий договір з працівником за правилами КЗпП є вичерпним і такого обов`язку відповідач не порушував. Із дискримінаційною ознакою відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_4 не пов`язана. Відповідно до положень статті 21 КЗпП укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу.

Зазначеним забезпечується оптимальне узгодження інтересів роботодавця і особи, яка бажає укласти трудовий договір, інакше роботодавець буде позбавлений можливості у повному обсязі виконувати свої функціональні обов`язки щодо підбору та розміщення кадрів і нести відповідальність за той обсяг роботи, за який він відповідає за законом».

Судом установлено, що позивач не належить до кола осіб, з якими відповідач зобов`язаний укласти трудовий договір.

ОСОБА_1 після отримання листа №242 від 29 липня 2019 року, яким його повідомлено, що після співбесіди, у його проханні про прийняття на роботу йому відмовлено, не звертався до відповідача з вимогою оформити письмову відмову у прийнятті на роботу на посаду комірника дільниці водопровідних мереж з викладенням підстав відмови у письмовій формі. Після такої відмови, 07 серпня 2019 року позивач вдруге подав заяву про прийняття на роботу на іншу посаду.

За такого, саме по собі не зазначення відповідачем у зазначеному листі підстав відмови у прийнятті на роботу не свідчить про їхню відсутність.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачу, після співбесіди, відмовлено у прийнятті на посаду комірника водопровідних мереж через відсутність у нього навиків роботи в бухгалтерській програмі « 1С:Бухгалтерія », що передбачено посадовою інстанцією комірника №36.

Так, пунктом 2.8 Посадової інструкції комірника № 36, затвердженої наказом директора КП ОМР «Очаків-сервіс» від 30 листопада 2018 року №2 передбачено, що комірник зобов`язаний обліковувати наявні на складі матеріальні цінності і звітну документацію про їх рух та вносити їх до бухгалтерської програми « 1С:Бухгалтерія » з розбивкою по рахункам та видам матеріальних цінностей, видачу матеріальних цінностей здійснювати в програмі « 1С:Бухгалтерія » підзвітним особам за первинними документами (а.с. 23-25).

Доказів того, що позивач володіє навиками роботи в зазначеній бухгалтерській програмі позивач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Саме по собі посилання ОСОБА_1 на те, що він займаючи керівні посади інших комунальних підприємств, особисто приймав активну участь у прийнятті зазначеної програми для застосування у професійній діяльності комунального підприємства і на підставі цього мав навики роботи по цій програмі не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про володіння позивачем такими навиками роботи збухгалтерською програмою «1С:Бухгалтерія» та не підтверджені доказами.

Отже, аналізуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час судового розгляду не встановлено, що відмова у прийнятті на роботу на посаду комірника була необґрунтованою та є наслідкомумисної, незаконної та безпідставної відмови в силу привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками чи пов`язана з дискримінаційними мотивами. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 на аудіозапис, як запис співбесіди з керівником Підприємства під час якої його не просили надати документи на підтвердження навиків роботі в бухгалтерській програмі, з огляду на заперечення відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки з аудіозапису неможливо беззаперечно встановити, що записана розмова була безперервною співбесідоюз керівником підприємства та на посаду комірника дільниці водопровідних мереж. До того ж, у жовтні 2019 року звертаючись до суду з позовомдо директора КП ОМР «Очаків сервіс» ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посилався на проходження ним двох співбесід в різний час на посаду комірника дільниці водопровідних мереж та на посаду оператора хлораторної установки. У зв`язку з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав покази свідка ОСОБА_6 , такими, що не заслуговують на увагу, оскільки надані ним покази не свідчать, що аудіозапис, про який йому повідомив позивач, стосується співбесіди сторін про прийняття позивача на роботу на посаду комірника дільниці водопровідних мереж.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, з огляду на доводи апеляційної скарги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.