П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Київ

Справа №359/2661/18

Резолютивна частина постанови оголошена 10 лютого 2021 року

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мурга Світлана Геннадіївна

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Халупко Максимом Юрійовичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого суддею Борець Є.О. 31 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мурга Світлана Геннадіївна про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, -

Справа №359/2661/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/3259/2021
Головуючий у суді першої інстанції:Борець Є.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 грудня 2015 року він пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 2490000 гривень. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року з метою забезпечення вказаного позову був накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 . Наступного дня, а саме 4 березня 2016 року, ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку, за яким ОСОБА_2 безоплатно відчужив у власність ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Вважає, що вказаний договір був укладений з метою приховання житлового будинку від звернення стягнення в рахунок погашення боргу за договором позики. Ця обставина свідчить про те, що договір дарування житлового будинку є фіктивним. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 4 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мурга Світлана Геннадіївна, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокатом Халупко М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те?що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що оспорюваний позивачем договір дарування земельної ділянки ОСОБА_3 , укладений відповідачем ОСОБА_2 04 березня 2016 року - було відчужено після звернення позивача до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 18 грудня 2015 року. Спірний договір уклали сторони, які є близькими родичами, що у своїй сукупності свідчить про те, що оспорюваний договір укладений з метою приховування нерухомого майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення коштів.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Халупко М.Ю. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники відповідачів адвокати Гайдук О.О., Войчук В.А. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Третя особа приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мурга С.Г. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 березня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.148-150).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 03 березня 2016 року (т.1 а.с.12-13) було накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2

04 березня 2016 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. та зареєстрований в реєстрі за №145 (а.с.7-8). За вказаним договором ОСОБА_2 безоплатно відчужив у власність ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1 .

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що саме під час перебування у провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області позовної заяви (надійшла до суду 18 грудня 2015 року), відповідач ОСОБА_2 відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно шляхом укладення договору дарування на користь своєї доньки ОСОБА_3 .

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах воля сторін не відповідає зовнішньому їх прояву, тобто, обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Таки правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч.1,5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження №6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі №306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі №359/1654/15-ц.

Зазначену правову позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, вказавши при цьому, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч.2 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є доборосовістність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору).

При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив своє майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2017 року та рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року, 18 травня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання позики, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 800467,50 грн., що еквівалентно 105000 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_2 , відчужуючи належний йому на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_3 , був обізнаний про наявність невиконаних зобов`язань по поверненню позики в сумі 800467,50 грн., що еквівалентно 105000 доларів США, передбачав можливе стягнення з нього на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики. При цьому боржник усвідомлював негативні наслідки для себе у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та мав намір всупереч інтересам кредитора уникнути цих наслідків.

Такі дії ОСОБА_2 не можна визнати добросовісними у розумінні п.6 ч.ч.1,3 ст.3 ЦК України.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Войчук В.А., зазначав, що ОСОБА_2 як проживав так і проживає у будинку по АДРЕСА_1 та місце проживання від часу укладення договору дарування, він не змінював.

Тобто, апеляційним судом встановлено, що сторонами правочину не було вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину. Зазначення представниками відповідачів адвокатами Войчук В.А. та Гайдук О.О., про те, що відповідач ОСОБА_3 повністю розпоряджається майном, отриманим за договором дарування, а саме здійснює його догляд, уклала договори на оплату отримуваних комунальних послуг (поставка газу, електроенергії), на думку апеляційного суду, не спростовує того, що фактично житловий будинок не був переданий ОСОБА_2 своїй доньці, не змінювався звичайний спосіб життя родичів, лише було проведено перереєстрацію, що свідчить про наявність умислу всіх сторін правочину щодо укладання договору без наміру (цілі) на утворення правових наслідків, передбачених договором.

Колегія суддів вважає, що при укладенні оспорюваного правочину, воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, дії сторін вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховування майна від звернення стягнення при виконанні в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 , а відтак правова мета оспорюваного договору дарування є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином - реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 04 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Мургою Світланою Геннадіївною, зареєстрованого в реєстрі за №145.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Халупко Максимом Юрійовичем - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мурга Світлана Геннадіївна про визнання недійсним договору дарування житлового будинку задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 04 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Мургою Світланою Геннадіївною, зареєстрованого в реєстрі за №145.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір сплачений за подачу позовної заяви по 352 гривні 40 копійок з кожного та за подачу апеляційної скарги по 525 гривень 25 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна