ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 619/17/15-ц

Провадження № 22-ц/818/2580/21

2 грудня 2021 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: головний державний виконавць міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Стадніченко Тетяна Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 5 січня 2021 року, постановлену у складі судді Жорняк О.М.,

установив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Стадніченко Т.О. в частині відкриття провадження та стягнення з неї боргу в сумі 269 гривень та витрат виконавчого провадження по справі в сумі 269 гривень.

В обґрунтування скарги послалася на те, що постановою у виконавчому провадженні (надалі ВП) № 63454869 від 30.10.2020 з неї неправомірно стягнуто 269 гривен, а також стягнуто 269 гривень витрат виконавчого провадження. 04.07.2019 ОСОБА_1 вже був сплачений борг ОСОБА_2 , а також сплачені витрати виконавчого провадження згідно ВП № 59147929 на загальну суму 442,31 гривень. Отже, постанова ВП № 63454869 від 30.10.2020 є повторним виконання одного боргового зобов`язання.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 5 січня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі Дергачівський ВДВС) відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в рамках ВП № .09.2020 державним виконавцем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору у сумі 269 гривень, яка була виділена в окреме ВП № 63454869. Постанова про відкриття виконавчого провадження № 63454869 від 30.10.2020 була направлена боржнику ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією 03.11.2020. Посилання ОСОБА_1 на те, що 04.07.2019 нею вже був сплачений борг ОСОБА_2 та витрати згідно з ВП № 59147929 не є обґрунтованими, оскільки сплачені нею кошти в розмірі 442,31 гривень не мають ніякого відношення до ВП № 63454869. Тому державний виконавець діяв у межах своєї компетенції у відповідності до вимог норм чинного законодавства.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 05.01.2021 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою головного державного виконавця Дергачівського ВДВС Плугатирьовою Ю.С. ВП № 59147929 від 31.05.2019 з неї вже стягувавсь судові витрати в сумі 248,47 грн, а всього, з витратами виконавчого провадження - 442,31 грн При подачі до суду скарги у цій справі ОСОБА_1 надала квитанцію про виконання постанови ВП № 59147929 на загальну суму 442,31 грн. Постанова державного виконавця Стадніченко Т.О. у ВП № 63454869 від 30.10.2020 в частині відкриття провадження та стягнення витрат виконавчого провадження 269 грн - це повторне виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області № 619/17/15-ц, на що суд не звернув уваги та, як слідство, ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Відзив на апеляційну скаргу суду не наданий.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст. 367 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи та установлено судовим розглядом, 26.06.2018 Дергачівський районний суд Харківської області видав виконавчий лист у справі № 619/17/15-ц, яким зобов`язав ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання вказаного виконавчого листа було відкрите ВП № 62943616.

Постановою головного державного виконавця Дергачівського ВДВС від 03.09.2020 у ВП № 62943616 Федосовій Л.М. було визначено 269 грн мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 15).

Постановою головного державного виконавця Дергачівського ВДВС від 30.10.2020 було відкрите ВП № 63454869 з виконання постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 269 грн витрат виконавчого провадження, стягнутих у ВП № 62943616 постановою від 03.09.2020 (а.с. 4 зворот).

ОСОБА_1 у цивільній справі № 619/17/15-ц оскаржила в Дергачівському районному суді Харківської області постанову головного державного виконавця у ВП № 63454869 від 30.10.2020 (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вже свідчить про початок примусового виконання рішення.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження ( ч.2 ст. 42 Закону Про виконавче провадження) .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року (провадження № 14-543цс18) вказала, що за змістом Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами (п.5 ч.1 ст.3 Закону).

Частиною 2 ст. 74 Закону « Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18).

Отже, колегія суддів уважає, що скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Дергачівського ВДВС від 30.10.2020 у ВП № 63454869 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Оскільки зазначена постанова винесена на виконання постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 у цивільній справі № 619/17/15-ц, суд першої інстанції зазначеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку про можливість розглядц скарги ОСОБА_1 по суті.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що скарга на постанову державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, ухвала суду від 05.01.2021 підлягає скасуванню, а провадження за скаргою ОСОБА_1 закриттю.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст. 377 ЦПК України уразі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору

ОСОБА_1 роз`яснюється її право звернутися зі скаргою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження зі стягнення витрат виконавчого провадження до адміністративного суду. А також її право звернутися до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня отримання цієї постановиз заявою про направлення цивільної справи № 619/17/15-ц за встановленою юрисдикцією до Харківського окружного адміністративного суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, п.4 ч.1 ст.374, ч.1 ст.377, ст.382-384 ЦПК, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 5 січня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук