РІШЕННЯ

Іменем України

12.10.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.,

учасники справи:

позивач - не з`явилася;

відповідач - не з`явився;

третя особа - не з`явилася;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування майна,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування майна.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить витребувати у ОСОБА_2 ј частину квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер: 479, виданий 05.10.2016 року. На обгрунтування позовних вимог зазначила, що є власником спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.01.2015 року. Після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до нотаріуса про відкриття спадкової справи, однак у зв`язку із судовими спорами щодо спадкового майна зі сторонни дядька - ОСОБА_3 , 15.12.2020 року при поданні заяви у приватного нотаріуса їй стало відомо, що ОСОБА_3 зареєстровано на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року право власності на ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому дана частина подарована ОСОБА_2 , який зареєстрував своє право власності. Однак зазначила, що постановою Верховного суду від 04.09.2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року, яким встановлено факт належності спадкового майна на праві власності у розмірі обов`язкової частки за ОСОБА_5 (бабця позивача) після смерті її дочки ОСОБА_4 (матір позивача) на все спадкове майно, скасоване. Від так позивач є власником всього спадкового майна на підставі заповіту після смерті своєї матері, однак частина якого вибула незаконно із її володіння на підставі скасованого рішення Львівського апеляційного суду від 21.06.2016 року. При цьому наголосила, що вона як з моменту реєстрації права власності за ОСОБА_3 та в подальшому реєстрації майна за відповідачем на підставі скасованого рішення апеляційного суду так і станом на момент подання позову позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а саме: ј частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Просить позов задовольнити.

12.10.2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строки на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на обґрунтування поданого відзиву зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_4 , після смерті якої спадкоємцями є її дочка - позивач по справі та непрацездатна матір - ОСОБА_5 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла не оформивши право власності на ј частину усього майна. На обґрунтування відзиву ОСОБА_2 покликався на ст.1276 ЦК України та ч.3 ст.1268 ЦК України, норми яких передбачають спадкову трансмісію та спадкування особою, яка проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також зазначив, що ОСОБА_3 будучи дієздатним, зі своєї воді подарував ОСОБА_2 ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від так відповідач є добросовісним набувачем.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 02.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.05.2021 року.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2021 року о 11.30 год.

18.06.2021 року розгляд справи за клопотанням представника відповідача - адвоката Бартківа І.Б. відкладено на 15.07.2021 року.

15.07.2021 року розгляд справи відкладено на 24.09.2021 року.

24.09.2021 року у розгляд справи відкладено на 12.10.2021 року.

12.10.2021 року в судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача адвоката Новосядло В.Р. проводити розгляд справи без їхньої участі, зазначили, що позовні вимоги підтримують.

Відповідач в судові засідання 18.05.2021 року, 18.06.2021 року, 15.07.2021 року, 24.09.2021 року та 12.10.2021 року не з`явився.

При цьому 12.10.2021 року представником відповідача через канцелярію суду подано заяву, в якій він просив долучити до матеріалів справи поновити строк на подання відзиву, прийняти відзив на позовну заяву та проводити розгляд справи за його відсутності.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Разом з цим, суд враховує, що перелік причин пропуску процесуальних строків законодавчо не визначений, їх наявність чи відсутність суд розцінює у кожній конкретній ситуації за своїм внутрішнім переконанням. При цьому, поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації сторонами своїх процесуальних прав.

З наведеного вбачається, що представником відповідача не наведено жодних обставин, які б були об`єктивно непереборними та дійсними істотними перешкодами для своєчасної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав, за таких обставин суд позбавлений можливості надати правову оцінку аргументам на поновлення процесуального строку для подання відзиву у справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відповідно до статті 1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого увійшли: житловий будинок АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,2925 га у селі Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області; земельна ділянка площею 0,1112 га у селі Наварія Пустомитівського району Львівської області із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», філія Львівського обласного управління територіально відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями на рахунках акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк».

За життя 10.10.2002 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_6 , при цьому, поклала на неї обов`язок надати її матері ОСОБА_5 право довічного користування цим майном.

ОСОБА_7 у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 23.01.2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Спадкоємець ОСОБА_5 прийняла спадщину відповідно до приписів частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована і проживала в одній квартирі із спадкодавцем ОСОБА_4 та не заявила про відмову від неї.

Вважаючи себе такою, що прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 склала заповіт, за яким на день своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла своєму синові ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

У встановлений законом строк ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .

Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 також подала ОСОБА_6 , яка є її онукою.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про встановлення факту належності спадкового майна, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину від 23.01.2015 року та визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт належності спадкового майна на праві власності у розмірі обов`язкової частки за ОСОБА_5 після смерті її дочки ОСОБА_4 на все спадкове майно, а саме:квартиру АДРЕСА_3 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_4 ;земельну ділянку площею 0,1112 га в АДРЕСА_4 ;земельну ділянку площею 0,2925 га, в с.Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ «Державний Ощадний банк України» філії Львівського обласного управління територіального відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289; грошові вклади з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ «ПриватБанк». Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. від 23 січня 2015 року ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 та відповідно визнано недійсним витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на таке майно: 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 ; 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2 ; 1/4 частина земельної ділянки площею 0,1112 га в АДРЕСА_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; 1/4 частина земельної ділянки площею 0, 2925 га в с.Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку; 1/4 частина грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ Державний Ощадний банк України філії Львівського обласного управління територіального управління відокремленого безбалансового відділення № 10013/0289 на ім`я ОСОБА_4 ; на 1/4 частину грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться на рахунках ПАТ «ПриватБанк» у відділенні «Гуцульське» м.Львів вул.Гуцульська, 15 на ім`я ОСОБА_4 ; Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в загальній сумі 3667,25 грн із них: 1772,50 грн. за подачу позовної заяви в суд першої інстанції, 1894, 75 грн. за подання апеляційної скарги.

Вважаючи себе власником спірної 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності.

Також встановлено, що в подальшому, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 1/4 частини квартири АДРЕСА_3 , а останній відповідно зареєстрував у приватного нотаріуса Осадчук І.М., індексний номер 31788129 від 10.10.2016 року своє право власності на спірне майно.

Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року скасовано, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області залишено в силі.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Також встановлено, що на підставі рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірну частину квартири, яку в подальшому подарував ОСОБА_2 .

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 04.09.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення апеляційного суду Львівської області від 21.06.2016 року скасовано, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області залишено в силі.

Від так, ОСОБА_1 , будучи власником ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 позбавлена права володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майно, оскільки таке вибуло з її законного володіння без відповідної правової підстави.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Суд звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 14.11.2018 року (справа №183/1617/16), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права..

З огляду на наведене, ефективним способом захисту її прав як власника буде витребування у ОСОБА_2 ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_1

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2897,29 грн. (2443,29 грн. за подання позовної заяви та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про витребування майна - задоволити.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ј частину квартири АДРЕСА_3 , право власності на яке було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер: 479, виданий 05.10.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2897 (дві тисячі вісімсот дев`яносто сім) гривень 29 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 паспорт № НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Х.В.Гладишева