Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3322/13-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/3322/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, вселення та усунення перешкод в користуванні власністю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 17 лютого 2020 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі,

та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 02 листопада 2020 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом (а.с. 3-6 т.1), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.08.2019 (а.с.135-136 т. 4) просила: визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на 1/2 частину автомобілю ВАЗ-21093, рік випуску 1997, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 1/2 частину гаражу АДРЕСА_5;

стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі Ѕ частини за автомобіль ВАЗ-21093, 1997 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , яка становить 42416,50 грн та за Ѕ гаражу в АДРЕСА_5, яка становить 119296 грн;

визнати кошти в сумі 761400 грн її особистою приватною власністю, які вкладені в реконструкцію будинку за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно визнати за нею право власності на 72,75 % ід. часток на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а за відповідачем визнати право на 22,75%, тобто ід. часток на вищенаведений об`єкт;

вселити її в будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні власністю, а саме будинком за даною адресою та земельною ділянкою;

стягнути з відповідача грошову компенсацію за будівельні матеріали на добудову двоповерхового гаражу за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі Ѕ частини, а саме 80000 грн, що еквівалентно 10000 дол. США, залишивши будівельні матеріали на вищенаведену побудову останньому на суму 160000 грн, що еквівалентно 20000 дол. США;

вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову зазначила, що спірне майно набуто під час шлюбу з відповідачем за спільні кошти.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с.80-86 т.1), у якому, з урахуванням заяв від 10.12.2015 та від 17.12.2019 (а.с.168-169 т.3, а.с. 150-152 т. 4), остаточно просив:

визнати спільним майном подружжя: житловий будинок, вартістю 1618400 грн, та земельну ділянку, площею 0,0584 га, вартістю 158600 грн, по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн; автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн, а всього на загальну суму 2565507 грн;

поділити спільне майно подружжя, враховуючи рівність часток (по Ѕ кожному): визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , вартістю 1618400 грн, земельну ділянку, площею 0,0584 га, вартістю 158600 грн по АДРЕСА_1 , автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн, загальною вартістю 1798857 грн;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн, компенсація за відступ від рівності часток становить 516103,50грн з нього на користь ОСОБА_1 ;

визнати спільними, його та ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором № Z 14-2/006/4/41642, укладеним 04 жовтня 2005 року (нині з ПАТ «Райфайзен Банк «Аваль») на суму 38600 дол. США, за яким ним особисто сплачено 47697,03 дол. США.

стягнути з ОСОБА_1 1/2 частину одноособово виконаного ним зобов`язання по кредитному договору № Z 14-2/006/4/41642 від 04 жовтня 2005 року у сумі 23848,52 дол. США, (29552,47 дол. США по тілу кредиту + 18144,56 дол. США відсотків = 47697,03:2) що за курсом НБУ України станом на 17 грудня 2019 року (1 долар США = 23,49 грн) становить 560208,78 грн;

зарахувати в рахунок цієї суми, суму компенсації, яку він має сплатити на користь ОСОБА_1 у сумі 516103,50 грн (560208,78 грн - 516103,50 грн) і остаточно стягнути з ОСОБА_1 на його користь 44105,28 грн;

вирішити питання розподілу судових витрат.

Протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2013 року об`єднано в одне провадження первісний та зустрічний позови (а.с. 139-140 т. 1).

Рішенням цього суду від 17 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя: житловий будинок, вартістю 1618400 грн, та земельну ділянку, площею 0,0584 га, вартістю 158600 грн, по АДРЕСА_1 ; Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн; автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , вартістю 1618400 грн, Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0584 га по АДРЕСА_1 , вартістю 158600 грн; Ѕ частину автомобіля ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , вартістю 1618400 грн, Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0584 га по АДРЕСА_1 , вартістю 158600 грн; Ѕ частину автомобіля ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн.

Визнано спільним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № Z 14-2/006/4/41642, укладеним 04.10.2005 з ПАТ «Райфайзен Банк «Аваль» на суму 38600 дол. США, за яким ОСОБА_2 особисто сплачено 47697,03 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину одноособово виконаного ним зобов`язання по кредитному договору № Z 14-2/006/4/41642 від 04.10.2005 у сумі 23848,52 дол. США, (29552,47 дол. США по тілу кредиту + 18144,56дол. США відсотків = 47697,03:2) що за курсом НБУ України станом на 17.12.2019 (1 долар США = 23,49 грн) становить 560208,78 грн.

Зараховано в рахунок цієї суми, суму компенсації, яку ОСОБА_2 має сплатити на користь ОСОБА_1 у розмірі 516103,50 грн (560208,78 грн - 516103,50 грн) і остаточно стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 44105,28 грн.

Вселено ОСОБА_1 в будинок за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить частково скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог, залишити в силі рішення суду в частині її вселення до будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , щодо визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити; вирішити питання щодо розподілу судових витрат (а.с.202-210 т. 4).

На її думку, суд при ухваленні рішення не вирішив вимоги її позову щодо поділу гаража в гаражному кооперативі «Залізничник» м.Житомира №203 та стягнення грошової компенсації за будівельні матеріали. Вважає помилковим висновок суду щодо поділу Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 та визнання за нею права власності на це майно, оскільки власником Ѕ цієї квартири згідно правовстановлюючих документів є вона, а власником іншої частини квартири - ОСОБА_3 . Також, вважає необґрунтованим висновок суду щодо наявності підстав стягнення з неї на користь відповідача 1/2 частини зобов`язань по кредитному договору № Z 14-2/006/4/41642 від 04.10.2005 у сумі 23848,52 дол. США. Окрім того, на її думку, суд помилково послався на звіт фізичної особи-підприємця від 21.10.2019 щодо вартості спірного автомобіля при його поділі, не врахувавши, що цей транспортний засіб на день розірвання шлюбу - квітень 2010 року був в дорожньо-транспортній пригоді, а у зустрічному позові, який поданий 06.08.2013, відповідач згоден був сплатити їй грошову компенсацію 1800 дол. США. Також, суд не врахував наданих нею доказів, які підтверджують, що її частка у житловому будинку згідно вкладених особисто нею коштів в сумі 761400 грн у його реконструкцію має становити 72,75%. Крім того, послалась на безпідставність висновків суду щодо стягнення з неї грошової компенсації на користь відповідача та неправильний розподіл судом судових витрат за судову експертизу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та про задоволення його зустрічного позову (а.с. 220-226 т.4).

На його думку, суд, визнавши за позивачкою право власності на Ѕ частину спірної квартири, не вирішив питання про стягнення з неї на його користь компенсації Ѕ вартості цього майна в сумі 383325,5 грн. Також, вважає, що суд не вирішив питання щодо компенсації сплачених ним особисто зобов`язань за кредитним договором та безпідставно відмовив у реальному поділі спірного майна, визнавши за кожним із сторін по Ѕ частині будинку, з огляду на неможливість спільного користування цим майном. Вказав, що оскільки тривалий час сплачував кредит, сума компенсації у разі стягнення з ОСОБА_1 на його користь половини сплаченого кредиту, значно перевищує суму компенсації за відступ від рівності часток у майні, тому він не звертався до суду у порядку ст.365 ЦК України.

02 листопада 2020 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено додаткове рішення у даній справі.

Резолютивну частину рішення цього суду від 17 лютого 2020 року у справі викладено у наступній редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про визнання права власності, про визнання майна особистою приватною власністю, про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про вселення та усунення перешкод в користуванні власністю та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного нажитого майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя житловий будинок, вартістю 1618400 грн та земельну ділянку, площею 0,0584 га, вартістю 158600 грн по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину 3-кімнатної квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн, автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , вартістю 1618400 грн, на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0584 га вартістю 158600 грн по АДРЕСА_1 , вартістю 158600грн; на Ѕ частину автомобіля ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , вартістю 1618400 грн, на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0584 га по АДРЕСА_1 , вартістю 158600грн; на Ѕ частину автомобіля ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857грн.

Визнати спільним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № Z 14-2/006/4/41642, укладеним 04.10.2005 з ПАТ «Райфайзен Банк «Аваль» на суму 38600 дол. США, за яким ОСОБА_2 особисто сплачено 47697,03дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину одноособово виконаного ним зобов`язання по кредитному договору № 2 14-2/006/4/41642 від 04.10.2005 у сумі 23848,52 дол. США, (29552,47 дол. США по тілу кредиту + 18144,56дол. США відсотків = 47697,03:2) що за курсом НБУ України станом на 17.12.2019 (1 долар США = 23,49 грн) становить 560208,78 грн.

Зарахувати в рахунок цієї суми, суму компенсації, яку ОСОБА_2 має сплатити на користь ОСОБА_1 у розмірі 516103,50 грн. (560208,78 грн-516103,50 грн) і остаточно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 44105,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 119296 грн за 1/2 гаражу в Гаражному кооперативі «Залізничник» м. Житомира № 203.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за будівельні матеріали на побудову двоповерхового гаражу за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 частини в сумі - 80000 грн, що еквівалентно 10000 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 160000 грн, що еквівалентно 20000 дол. США в рахунок компенсації залишених будівельних матеріалів на побудову двоповерхового гаражу за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в будинок за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі (а.с. 101-105 т. 5) ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить вищезазначені рішення суду від 17 лютого 2020 року та додаткове рішення від 02 листопада 2020 року у справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а його позов задовольнити.

Вважає, що висновок суду у додатковому рішенні про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 1/2 гаражу в Гаражному кооперативі «Залізничник» м. Житомира № 203 та грошової компенсації за будівельні матеріали на побудову двоповерхового гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , суперечить судовому рішенню від 17 лютого 2020 року, оскільки судом не визнано це майно спільним майном подружжя. Крім того, оскаржувані судові рішення не містять жодних міркувань та доводів суду стосовно цього майна.

На думку ОСОБА_2 , суд повинен був врахувати, що право власності на гараж АДРЕСА_5 не було зареєстроване за ним чи за ОСОБА_1 , як на об`єкт їх спільної власності, оскільки цей гараж належав гаражному кооперативу. Вийшовши з членів кооперативу, він продав гараж ОСОБА_4 за 20000 грн, що підтверджується договором від 02.08.2013. Вартість вказаного майна, яку зазначила ОСОБА_1 , є надуманою та не відповідає дійсності, не підтверджується матеріалами справи.

Також зауважив, що суд, стягуючи з нього компенсацію за будівельні матеріали, не врахував відсутність доказів щодо їх дійсної вартості. Вважає, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову від 08 квітня 2020 року, не є таким доказом. Крім того, вказав, що у справі відсутній конкретний перелік таких будівельних матеріалів (із зазначенням їх назви, кількості, вартості, визначеної спеціалістами). Оскільки вони є подільними, на його думку, суд повинен був виділити їх у власність обом сторонам справи у рівних частках.

Зазначив також, що у додатковому рішенні суд стягнув з нього компенсацію за будівельні матеріали на побудову двоповерхового гаража за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 частини в сумі - 80000 грн, що еквівалентне 10000дол. США і повторно стягнув з нього на користь ОСОБА_1 160000 грн, що еквівалентно 20000 дол. США, тобто повну вартість цих будівельних матеріалів.

У відзиві ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення (а.с. 6-8 т.5). Вказала, що відповідач не надав доказів про те, що приймав участь у придбанні Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . Також вважає, що посилання останнього на ту обставину, що кредит брався в інтересах сім`ї, спростовується змістом п. 2.1 договору, з якого вбачається, що кредит брався відповідачем на споживчі цілі. Вважає викладене ОСОБА_2 тлумачення змісту заяви про розірвання шлюбу спростовується рішенням про розірвання шлюбу. В спірному будинку ОСОБА_2 був зареєстрований з 03.10.2009, а вона з 08.12.2009. Також вважає, що наданими нею доказами та показаннями свідків вона підтвердила внесення особистих коштів у будівництво будинку, натомість ОСОБА_2 , на її думку, не спростував таких обставин та не надав доказів, які кошти витрачені ним на реконструкцію будинку. Вказала, що відповідач перешкоджав їй у користуванні будинком, внаслідок чого вона вимушена була винаймати житло, де проживала з дитиною.

У відзиві ОСОБА_2 (а.с. 243-246 т.4) апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав. Зазначив, що зобов`язання за кредитним договором є спільними, оскільки він отримував кредитні кошти в інтересах сім`ї, за ці кошти було придбано спірний будинок та земельну ділянку. Також вказав, що позивачка не була позбавлена можливості спростувати звіт про вартість автомобіля шляхом призначення у справі судової експертизи, проте таким правом не скористалась. Окрім того, послався на те, що відповідачка не довела належними доказами внесення особистих коштів у спільне майно.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 (а.с. 250 т. 4) ОСОБА_1 вказала про відсутність доказів укладення кредитного договору ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, про те, що звіт про оцінку транспортного засобу є неналежним доказом у справі. Також послалась на те, що відповідач не спростував наданих нею доказів щодо внесених нею особистих коштів у придбання спірного майна. Окрім того, позивачка у своєму відзиві зазначила, що кредит погашався частково в сумі 129900,43 грн за рахунок коштів Житомирського регіонального управління державної фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», які надавались як молодій сім`ї даною установою у 2005 році, про що додала до відзиву відповідну довідку (а.с. 251 т.4).

В судовому засіданні представники сторін апеляційні скарги своїх довірителів підтримали, апеляційні скарги іншої сторони не визнали з підстав, які зазначалися у відзивах на апеляційні скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст. ст. 22, 28,29 КпШС України, що діяв на момент їх виникнення, та ст. ст. 60,62,63,69,70 Сімейного кодексу України (що діє з 2004 року), де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 28.10.1995 по 19.04.2010 (а.с. 7, 9 т.1).

Під час шлюбу сторони придбали:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , право власності, на яку зареєстровано згідно договір купівлі-продажу від 02.11.2004 за ОСОБА_1 (а.с.89 т.1). Вартість даного майна встановлена висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 21.05.2019 та становить - 766650 грн (а.с. 98-117 т.4);

- автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 30.09.1997 за ОСОБА_2 (а.с. 19 т.1, а.с. 154 т. 4). Відповідно до звіту № КТЗ-191021/1 від 21.10.2019 ФОП ОСОБА_5 вартість даного транспортного засобу становить 21857 грн (а.с. 155-165 т. 4).

- житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , право власності на які відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2005 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 10-16 т.1). За висновком комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31.01.2018 вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 1618400 грн, а вартість земельної ділянки, площею 0,0584 га за цією ж адресою - 158600 грн (а.с.22-53 т.4).

Також матеріали справи свідчать, що 04.10.2005 ОСОБА_2 , уклав з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль») кредитний договір № Z14-2/006-4/41642, за яким отримав 38600 дол. США на споживчі цілі строком до 02.10.2020 (а.с. 93 т.1). Цього ж числа житловий будинок і земельна ділянка по АДРЕСА_1 передані в іпотеку банку (а.с. 94 т. 1).

Сторони не заперечували, що після придбання будинку була проведена його реконструкція, що також підтверджується відповідним дозволом та матеріалами архітектурно-планувального завдання (а.с.17-18, 175- 211 т.1).

Згідно висновку експертів № 539-ц/01-2018 від 31.01.2018 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в зв`язку з незадоволенням клопотання експертів на надання відповідної документації щодо виконання робіт з реконструкції будинку, експерти не змогли встановити вартість реконструкції будинку по АДРЕСА_1 , а також дійшли висновку про те, що виходячи із конструктивних та планувальних особливостей здійснити поділ вказаного житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/2, як передбачено п.6 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.1991, відповідно до вимог нормативних документів, не вбачається технічно можливим (а. с. 22-53 т.4).

Вищевказаним висновком експертів встановлена ринкова вартість земельної ділянки 0,0584 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка станом на 30.04.2010 складає 65000 грн та дійсна ринкова вартість житлового будинку цією ж адресою, яка станом на 30.04.2010 складає 1059200 грн, на дату дослідження (грудень 2017 року) 1618400 грн.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 863/05.19 від 21.05.2019, ринкова вартість Ѕ частини приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на час проведення експертизи становить 766 650 грн (а. с. 98-117 т.4).

З наданої АТ «Райффайзен Банк Аваль» довідки від 21.02.2011 вбачається, що 03.10.2005 ОСОБА_2 видано кредит в сумі 38600 дол. США терміном на 180 місяців, відсоткова ставка 12,5% річних згідно кредитного договору №Z14-2/006-4/41642 від 03.10.2005 за програмою «Житло в кредит на вторинному ринку». Залишок кредиту станом на 21.02.2011 становить 11226,15 дол. США (а.с. 97 т. 1).

ОСОБА_1 надала суду договір купівлі-продажу без дати, відповідно до якого ОСОБА_6 продав ОСОБА_2 за 2300 грн гараж АДРЕСА_5. Даний договір посвідчений головою правління гаражного кооперативу Яковенко П.Г. (а.с. 20 т.1). Крім того, позивачкою надано довідку гаражного кооперативу від 24.09.2012, відповідно до якої гараж АДРЕСА_7 належить ОСОБА_2 з 26.08.2005, існує заборгованість по членським взносам за 2011-2012 роки (а.с. 21 т.1). Також позивачкою надано довідку від 25.02.2019, про те, що гараж АДРЕСА_5 відчужений відповідачем 02.08.2013, гараж в експлуатацію не приймався (а.с.137 т. 4).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічного та первісного позовів, та визнавши за сторонами право спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд дійшов правильного висновку, що вказане майно придбано сторонами за спільні кошти, а тому підлягає поділу. При цьому, з огляду на висновок комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи про неможливість поділу будинку відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі Ѕ, суд дійшов правильного висновку, що частки сторін у будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою, а також у транспортному засобі мають бути рівними.

Також, суд дійшов обґрунтованого висновку про вселення позивачки до спірного будинку з огляду на те, що відповідач чинить останній перешкоди у користуванні спільним майном, про що свідчать її звернення до правоохоронних органів та висновок дільничного інспектора від 25.02.2013 (а.с. 18, 18 зв. т.5).

Разом з тим, ухвалюючи додаткове рішення суду, суд першої інстанції змінив зміст свого рішення, що є неприпустимим.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення та додаткове рішення у цій справі підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким: визнати спільним майном подружжя: житловий будинок, вартістю 1618400 грн, та земельну ділянку, площею 0,0584 га, вартістю 158600 грн, по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн; автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн; визнати за ОСОБА_1 право власності на: Ѕ частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0584 га по АДРЕСА_1 ; 1/4 квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на: Ѕ частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0584 га по АДРЕСА_1 ; 1/4 квартири АДРЕСА_2 та автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн; вселити ОСОБА_1 в будинок за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , а у задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позовів відмовити.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов, враховуючи наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В своїх позовних вимогах позивачка просила визнати за нею право на 72,75% спірного будинку, посилаючись на те, що вклала 761400 грн особистих грошових коштів на реконструкцію будинку, запозичених у інших осіб, про що надала суду розписки про позику та зазначила, що вклала у реконструкцію власні кошти від продажу квартири, яка належала їй на праві власності.

Разом з тим, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин позивачка не надала. Придбання майна або його поліпшення за особисті кошти не можуть підтверджуватися показами свідків, а надані ОСОБА_1 копії розписок про позику від 15.07.2009, 09.03.2009, 10.06.2009, 15.10.2007 (а.с. 29-32 т.1) та договір купівлі-продажу від 20 жовтня 2009 року, згідно якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_7 за 15500 грн належну їй квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 22-25 т. 1), не можуть бути належними доказами того, що отримані за цими розписками та договором кошти були спрямовані саме на реконструкцію спірного майна. Доказом придбання майна чи його реконструкції за особисті кошті не може бути також наданий позивачкою кредитний договір від 16.05.2008, укладений ОСОБА_3 (матір`ю позивачки), відповідно до якого остання отримала грошові кошти на суму 50000 дол. (а.с. 26 т.1).

Крім того, ОСОБА_1 у своїх заявах до суду від 21.10.2010 та від 02.02.2011 не посилалась на наявність розписок про позику коштів на реконструкцію спільного майна, оригіналів цих розписок суду не надала.

Також, спростовуються доводи позивачки про те, що вона продала належну їй на праві власності квартиру ОСОБА_7 за 30000 дол. США, які вклала в реконструкцію будинку, оскільки відповідно до п. 2. вищевказаного договору купівлі-продажу продаж здійснено за 15000 грн і договір є дійсним.

Отже доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання за позивачкою права власності на 72,75 % житлового будинку, а за відповідачем - на 22,75%, тобто ід. часток на вищенаведений об`єкт, є безпідставними.

Також є безпідставним посилання ОСОБА_1 на те, що висновком експерта №12/03-2015 за результатами проведення судової будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи від 12.03.2015 встановлено, що частка її особистих коштів у вартості домоволодіння в АДРЕСА_1 становить 761400грн, оскільки на вирішення експерта судом ставилось питання «Яку частку у домоволодінні буде становити сума особистих коштів ОСОБА_1 в розмірі 761400 грн». Проте, як зазначалося раніше, обставин внесення особистих коштів у вказаній сумі в спільне майно позивачкою не доведено (а.с.93-121 т.3).

Також ОСОБА_1 під час розгляду справи не спростовано, що спірний будинок і земельна ділянка придбані за рахунок кредитних коштів, а кредитний договір укладено ОСОБА_2 в інтересах сім`ї. Як свідчать матеріали справи, кредитний договір укладено 04.10.2005 в день придбання даного спірного майна (а.с.93 т.1). Позивачка у відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що погашення заборгованості за договором здійснювалося, в тому числі за рахунок коштів Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, які надавались їм, як молодій сім`ї (а.с. 250 т. 4).

Отже, ОСОБА_1 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому її доводи, що за нею має бути визнано право власності на 72,75 % спірного будинку є безпідставними.

З огляду на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, посилання позивачки на те, що Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 належить їй на праві особистої приватної власності є також безпідставними.

В той же час, поділити спільне майно в натурі, як просив відповідач шляхом виділу йому будинку, а позивачці Ѕ квартири не представляється можливим, з огляду на нерівнозначність такого поділу та ту обставину, що Ѕ частина квартири фактично є приміщенням магазину, що підтверджується планом будинку по АДРЕСА_6 (а.с. 90 зв. 1), висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 21.05.2019 №863/05.19 (а.с. 98-117 т. 4). Відповідно до вказаного висновку на момент дослідження експертом квартира АДРЕСА_2 перепланована та переобладнана під приміщення магазину «Камуфляж». Існуючий окремий вхід до квартири через під`їзд будинку - закладений, відповідно до плану будинку від 30.11.2006 та візуального дослідження. Площа однієї із жилих кімнат збільшена за рахунок коридору. Перегородки між жилими кімнатами частково демонтовані, таким чином створений один торгівельний зал. За рахунок проведеного перепланування загальна площа приміщень збільшилася та складає 57,4 кв.м. Магазин обладнаний окремим входом з фасадної сторони житлового будинку.

Крім того, за змістом п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Матеріали справи свідчать, що поділ спірного будинку АДРЕСА_1 є технічно неможливим. У зустрічному позові ОСОБА_2 просив визнати за ним право на будинок, що як наслідок передбачає припинення частки ОСОБА_1 на спільне майно. Водночас, він не вніс на депозитний рахунок суду вартість частки позивачки у даному нерухомому майні. При цьому посилання останнього на те, що він не мав вчиняти таких дій, оскільки вартість частки позивачки компенсується часткою, яку вона мала сплатити за кредитним договором, оплату за яким він здійснював одноособово, є помилковими та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Окрім того, частка ОСОБА_1 у спірному будинку є рівною частці ОСОБА_2 , останній не довів належними доказами неможливість спільного користування будинком і що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 , разом з якою проживає їх спільна дитина.

За змістом п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

Встановлено, що кредитний договір, укладений в інтересах сім`ї, отже боргові зобов`язання за ним повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

Відповідно до довідки банка, залишок по кредиту станом на 21.02.2011 становить 11226,15 дол. США (а.с. 97 т. 1). Даних про розмір боргу на час розірвання шлюбу (19.04.2010) сторони не надали.

Ні ОСОБА_2 , ні його представник, не надали суду належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 особисто здійснив оплату за кредитним договором на суму 47697,03 дол.США, якими могли бути квитанції або платіжні доручення, у яких він зазначений платником, а призначення платежу - погашення заборгованості за кредитним договором. Наявні в матеріалах справи: довідка про операції за кредитом від 17.12.2019 (а.с. 166-170 т.4), платіжний календар (а.с. 95-96 т.1, виписки по рахунку (а.с. 98-119 т.1) таких обставин не підтверджують. Також, не доведено належними доказами, що джерелом погашення заборгованості під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі були особисті кошти ОСОБА_2 .

Окрім того, представником третьої особи АТ «Райфффайзен Банк Аваль» під час розгляду справи наданий договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 є поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором № Z14-2/006-4/41642 від 04.10.2005 (а.с. 47 т.3).

Тому, вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання спільним зобов`язання за кредитним договором на суму 38600 дол.США, стягнення з ОСОБА_1 Ѕ частини виконаного ним зобов`язання по кредитному договору в сумі 23848,52 дол.США є недоведеними та такими, що не узгоджуються з нормами законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

З огляду на те, що при поділі нерухомого майна суд апеляційної інстанції визнав рівними ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, проте залишив рухоме майно - спірний транспортний засіб відповідачу, частки подружжя у якому також є рівними, колегія суддів вважає за можливе врахувати боргове зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором на суму 10928 грн (половина вартості автомобіля відповідно до звіту № КТЗ-191021/1 від 21.10.2019 ФОП ОСОБА_5 ), що на час ухвалення рішення еквівалентно 395,38 дол.США, при поділі цього рухомого майна, звільнивши останнього від сплати компенсації ОСОБА_1 у праві на це рухоме майно.

Посилання позивачки, на ту обставину, що вартість автомобіля, яка встановлена звітом № КТЗ-191021/1 від 21.10.2019 ФОП ОСОБА_5 не може бути врахована судом при вирішенні спору, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки клопотання про призначення судової експертизи з метою спростування даних звіту щодо ринкової вартості спірного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не заявлялося. Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач погоджувався сплатити їй 1800дол.США за її частку у спірному автомобілі є безпідставними, з огляду на невизнання такої обставини останнім під час розгляду спору судом.

Також є такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про поділ гаража в АДРЕСА_5, оскільки матеріали справи не містять доказів про набуття у власність такого майна сторонами під час шлюбу. Надані позивачкою докази, а саме договір купівлі-продажу цього гаражу, який посвідчений головою правління кооперативу не може бути підставою для поділу цього майна та стягнення з відповідача грошової компенсації за частку у цьому майні позивачки. З огляду на наведене доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання ОСОБА_1 про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за будівельні матеріали, використані на добудову двоповерхового гаражу за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі Ѕ частини, а саме 80000 грн, що еквівалентно 10000 дол. США, залишивши будівельні матеріали на вищенаведену побудову останньому на суму 160000 грн, що еквівалентно 20000 дол. США, є також безпідставними з огляду на відсутність доказів про те, які конкретно матеріали, на яку суму були придбані під час шлюбу і що саме ці матеріали були використані у будівництві цього майна. Такими доказами не може бути ухвала суду про забезпечення позову від 08.04.2013 арешт (а.с.54 т.1).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи скасування судового рішення та часткове задоволення позовних вимог та з огляду на встановлену під час розгляду справи висновками судових експертиз дійсну вартість спільного майна, суд апеляційної інстанції стягує в дохід держави недоплачену сторонами суму судового збору при зверненні до суду як з первісним так і зустрічним позовом та за подання апеляційних скарг, зокрема: з ОСОБА_1 - в дохід держави 14407,50 грн (за подання апеляційної скарги сплатила 5161,50 грн, а мала сплатити 19569 грн); з ОСОБА_2 - 22227,35 грн (за подання зустрічного позову сплатив судовий збір в сумі 3441грн, мав сплатити 9605 грн, за подання апеляційних скарг (на рішення та додаткове рішення суду) сплатив 3677,7 грн, а мав сплатити 19741,05 грн).

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції стягує понесені сторонами судові витрати (на професійну правничу допомогу, проведення судових експертиз): з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 19666,4 грн (половина вартості за проведення судових експертиз 6666,40 грн ((5000+8332,80):2) та за професійну правничу допомогу - 13000грн); з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2200 грн за професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2020 року та додаткове рішення цього суду від 02 листопада 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 :

- житловий будинок, вартістю 1618400 грн, та земельну ділянку, площею 0,0584га, вартістю 158600 грн, по АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , вартістю 766650 грн;

- автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

Ѕ частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0584га по АДРЕСА_1 ; 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

Ѕ частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0584га по АДРЕСА_1 ; 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 та автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 21857 грн.

Вселити ОСОБА_1 в будинок за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позовів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 14407,50 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 22227,35 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 19666,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.