Справа № 569/2539/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Рівненський міський суд

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 29518,84 грн. страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; пеню у розмірі 4398,38 грн.; 3% річних у розмірі 1875,46 грн.; інфляційні втрати у розмірі 2954,84 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати за надану правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

В судове засідання представник відповідача приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» не з`явився, однак подав до суду письмовий відзив на позов у якому просив суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

В судове засідання третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 вересня 2018 року близько 15 год. 37 хв. ОСОБА_1 рухаючись транспортним засобом марки VAUXHALL VICTOR д.р.н. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві приватної власності на перехресті вулиць Кн.Володимира - Міцкевича - Гагаріна у м.Рівне став потерпілим внаслідок ДТП скоєного ОСОБА_2 , який рухався на автомобілі марки RENAULT MEGANE д.р.н. НОМЕР_2 з вулиці Гагаріна у напрямі по вулиці Міцкевича. ОСОБА_2 не пропустив транспортний засіб позивача, хоча сам рухався по другорядній дорозі, що рухався на зелений колір світлофора, здійснивши удар у задній правий бік його автомобіля, коли той рухався по головній дорозі - вул.Кн.Володимира, чим порушив п.16 ПДР.

Внаслідок ДТП, транспортний засіб позивача та транспортний засіб ОСОБА_3 Wolkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок протиправних дій водія ОСОБА_2 отримали механічні пошкодження.

На місці скоєння ДТП протокол відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення органами патрульної поліції не був складений, як і протягом доби після правопорушення, що напряму порушує ст.254 КУпАП,однак була складена схема ДТП, в якій розписався водій ОСОБА_2 , таким чином, підтвердив дані, вказані в цій схемі ДТП.

13 вересня 2018 року у день події ДТП всі учасники цієї події повідомили у телефонному режимі свої страхові компанії про настання страхового випадку.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована за договором №АМ/4626218 від 20 липня 2018 року в приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» наступного дня після ДТП 14 вересня 2018 року позивач разом з іншим потерпілим ОСОБА_3 звернулися до відповідача із заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Заяву про страхове відшкодування у позивача прийняв співробітник відповідача ОСОБА_4 . Заява була складено в одному екземплярі копії заяви позивачу видано не було, однак це й не вимагається чинним законодавством України, тому позивач не звернув уваги на цю обставину.

В цей же день 14 вересня 2020 року разом з позивачем заяву про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вищезазначеного ДТП подав також ОСОБА_3 . Таким чином факт подання позивачем заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Після отримання заяви про страхове відшкодування представником відповідача ОСОБА_4 був здійснений огляд автомобіля позивача VAUXHALL VICTOR д.р.н. НОМЕР_1 , за результатами огляду був складений акт огляду транспортного засобу від 14 вересня 2018 року.

Через декілька днів після подання заяви позивачу представником відповідача було усно повідомлено, що йому відмовлено у відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок ДТП через недоведеність вини водія ОСОБА_2 в вищезазначеному ДТП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 не був складений поліцією, а сам винуватець ДТП - водій ОСОБА_5 не визнає себе винуватим, тому й немає підстави для відшкодування шкоди.

Представник відповідача порадив здійснити за власний кошт оцінку шкоди, завданої внаслідок ДТП та звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди до водія ОСОБА_2

24 вересня 2018 року позивачем була замовлена та оплачена експертиза про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля VAUXHALL VICTOR д.р.н. НОМЕР_1 та визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VAUXHALL VICTOR д.р.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП.

Згідно даного звіту вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля VAUXHALL VICTOR д.р.н. НОМЕР_1 та матеріальний збиток, завданий власникові VAUXHALL VICTOR д.р.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає 35422,61 грн. з ПДВ.

Через відмову відповідача відшкодовувати шкоду, завдану в результаті ДТП, позивач звернувся з позовною заявою до Рівненського міського суду Рівненської області про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП до безпосереднього винуватця ДТП - водія ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2020 року по цивільній справі №569/8114/19 за позовом курдюкові ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду у справі №569/8114/19 (провадження №22-ц/4815/1018/20 апеляційну скаргу ОСОБА_7 було задоволено частково; рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2020 року скасовано; позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. моральної шкоди; у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи та судових витрат в сумі 11095,36 грн. судових витрат по справі.

Відмовляючи ОСОБА_1 в стягненні з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в мотивувальній частині Рівненський апеляційний суд зазначив, зокрема, таке: «… за п.16.3. Правил дорожнього руху України у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Зазначене дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 не надав переваги в русі автомобілю ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п.п.16.1. та 16.3. Правил дорожнього руху України його дії призвели до дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Заперечуючи вимоги позовної заяви, ОСОБА_2 вказував на те, що світлофор на перехресті вулиць Кн.Володимира-Міцкевича-Гагаріна в м.Рівне не працював, а тому його вина у ДТП відсутня.

Разом з тим, відповідач не довів жодними доказами свої заперечення. У Схемі місця події від 13 вересня 2018 року зазначено, що світлофор працював, схему ОСОБА_2 підписав особисто, і не зазначив жодних заперечень щодо даних, викладених поліцейським у схемі.

Окрім того, за ч.2 п.16.1. ПДР України у разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті знаками пріоритету відповідними дорожніми знаками.

Наведені докази дають підстави для висновку, що водій автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 порушив п.п.16.1., 16.2 ПДР, його дії перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль Vauxhall Victor д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , дії перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками ДТП, тобто у пошкодженні автомобіля Vauxhall Victor д.н.з. НОМЕР_1 .

…Прийшовши до висновку про винуватість ОСОБА_2 у порушенні п.п.16.1., 16.3 ПДР в результаті чого сталося зіткнення автомобіля під його керуванням з автомобілем Vauxhall Victor д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , апеляційний суд зазначає, що вимоги останнього про відшкодування матеріальної шкоди з винної у ДТП особи задоволенню не підлягають, виходячи із слідуючого.

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 липня 2018 року відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (ліміт страхової відповідальності за шкоду, завдану майну, - 100 000 грн.).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері, регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до п.22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дружньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із законом України «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Враховуючи, що відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 липня 2018 року, то саме на страховика покладається обов`язок відшкодування матеріальної шкоди».

Таким чином, Рівненський апеляційний суд прийшовши до висновку про винуватість водія ОСОБА_2 у вищезазначеному ДТП, стягнув з водія ОСОБА_2 моральну шкоду та судові витрати, які складаються з витрат на проведення експертизи, вартість діагностики автомобіля, вартість правової допомоги адвоката та судовий збір, сплачений ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанції в загальній сумі 16095,36 грн.

Дана сума була повністю виплачена позивачу водієм ОСОБА_2 добровільно.

Однак, через невідшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та на виконання постанови Рівненського апеляційного суду, позивач 09 жовтня 2020 року звернувся з вищезазначеним відшкодуванням до ПрАТ «УПСК» за адресою м.Рівне, вул.Соборна, 181. В приміщенні ПрАТ «УПСК» представник відповідача порадив позивачу повторно написати заяву про відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, скоєного 13 вересня 2018 року з вини водія ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «УПСК».

09 жовтня 2020 року позивач, виконуючи вказівну представника ПрАТ «УПСК» написав ще одну заяву про страхове відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП, яке сталося 13 вересня 2018 року. В цій заяві позивачу представник відповідача запропонував вказати суму страхового відшкодування 29518,84 грн. мотивуючи це тим, що оцінка в сумі 35422,61 грн. зроблена незалежним експертом з ПДВ, а ПДВ страховою компанією не компенсуються. Позивач погодився і написав так, як сказав представник компанії, оскільки він позивачу сказав, що тоді відшкодування позивач отримає протягом 90 днів.

23 листопада 2020 року позивачу поштою надійшов лист від страхової компанії «УПСК» вих. №3486/18 від 06 листопада 2020 року за підписом начальника відділу врегулювання збитків моторних ризиків ДВЗ ПрАТ «УПСК» ОСОБА_11 В даному листі позивачу, посилаючись на п.1.4. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон України №1961-IV) було повідомлено про відмову у здійсненні страхового відшкодування через начеб то пропущений позивачем строк звернення з заявою про страхове відшкодування.

Однак, таке твердження відповідача повністю не відповідає дійсності, оскільки позивач звернувся з заявою про страхове відшкодування в строк, передбачений чинним законодавством - на наступний день після ДТП - 14 вересня 2018 року.

Даний факт підтверджується актом огляду автомобіля позивача та показами свідка ОСОБА_3 , який повністю підтримав обставини викладені обставини в позовній заяві позивачем.

Таким чином, позивачем не був пропущений строк звернення з заявою про страхове відшкодуванням, встановлений п.1.4. ст.37 Закону України №1961-IV, тому відмова у відшкодуванні шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, яке сталося 13 вересня 2018 року з вини водія ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «УПСК» повністю безпідставна, оскільки другу заяву про страхове відшкодування від 09 жовтня 2020 року позивач написав за вказівкою представника відповідача, будучи впевненим, що це є необхідним для отримання відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та згідно постанови рівненського апеляційного суду.

Не погоджуючись з даною відмовою позивачем 26 листопада 2020 року рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення до відповідача була направлена заява-претензія, в якій позивач повідомив відповідача про подання ним заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 14 вересня 2018 року, додав копію акту огляду свого автомобіля.

Крім цього, даною заявою позивач повідомив відповідача про прострочення ним грошового зобов`язання та попередив, що у випадку несплати ним суми відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, позивач буде вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних, а також завданої йому моральної шкоди, судових витрат та витрат на юридичні послуги. Оскільки на цю заяву-претензію позивач не отримав відповіді, то починаючи з 07 грудня 2020 року позивач неодноразово звертався до відповідача, зокрема особисто до представників, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , крім цього - на гарячу лінію, а також за телефоном, який надали на гарячій лінії до безпосереднього виконавця - ОСОБА_9

20 січня 2021 року позивачу за його телефоном було повідомлено про те, що йому відмовлено у відшкодуванні шкоди і вайбером надіслана відповідь про відмову, якою виявився той самий лист, який був надісланий позивачу відповідачем (датований 06 листопада 2020 року), тільки з додаванням напису «повторно» з вихідним номером 3908/18 від 06 січня 2021 року.

Статтею 33 Закону України №1961-IV передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема:

33.1. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надавати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Крім цього, ст.33-1 Закону України №1961-IV передбачено сприяння страховику та МТСБУ у розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема:

33-1.1. Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Пунктом 35.1. ст.35 Закону України №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подіє страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином позивач виконав всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України, задня ля отримання страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - подав заяву про страхове відшкодування в строк, передбачений ст.35 Закону України №1961-IV з додаванням необхідного пакету документів; надав свій пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб для огляду, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 14 вересня 2018 року; повністю сприяв страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП тощо.

Статтею 34 закону України №1961-IV передбачені дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) -

п.34.1. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування;

п.34.2. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ), зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків;

п.34.3. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховим (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, - МТСБУ), зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

П.34.4. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

А отже, відповідач був повідомлений про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Представник відповідача отримав заяву про відшкодування шкоди, оглянув транспортний засіб позивача та склав акт про огляд транспортного засобу, однак в подальшому не здійснив всіх необхідних дій задля виплати відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України №1961-IV.

Отже, факти, які ніким не оспорюються:

факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 вересня 2018 року;

факт страхування цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 в ПрАТ «УПСК»;

факту звернення постраждалого водія ОСОБА_7 14 вересня 2018 року до ПрАТ «УПСК»;

факту огляду транспортного засобу VAUXHALL VICTOR д.р.н. НОМЕР_1 представником ПрАТ «УПСК» 14 вересня 2018 року.

Щодо твердження відповідача про відсутність у відповідача заяви про страхове відшкодування від ОСОБА_1 , що начеб то є підтвердженням неподання ОСОБА_1 заяви про страхове відшкодування, то слід звернути увагу, що позивач після подання заяви про страхове відшкодування відповідачу, ніяким чином не міг вплинути на будь-які подальші дії з цією заявою - всі ці дії повністю залежать від відповідача або його працівників, їхньої волі.

Позивач виконав всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України задля отримання страхового відшкодуванні, і ніяким чином не міг вплинути або проконтролювати дії відповідача, більш того - подібний контроль й не передбачений жодними положеннями чинного законодавства України.

Тому, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства України щодо виплати страхового відшкодування, через що позивач має право на страхове відшкодування шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди.

Відповідно до п.п.3,4, ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України Законом України «Про страхування» цим та іншими Законами України, нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього закону передбачають інше, ніж положення, інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. (ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В п.22.1. ст.22 Закону України №1961-IV зазначено: у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 37.1. ст.37 Закону України №1961-IV передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місця з дня отримання документів.

Відповідно до ст.28 Закону України №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст.29 Закону України №1961-IV У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п.33.1.4. п.33.1. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.979 ЦК України За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Проаналізувавши норми статей 524,533,535,625 ЦК України можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті) тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошових зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договорі про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Тобто, можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склались між сторонами у справі, є грошових зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статі 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як встановлено п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевикладене, позивач має право вимагати від відповідача стягнення 3% річних, пені, інфляційного збільшення боргу за прострочене виконання зобов`язання, яке виникло внаслідок несвоєчасної виплати страхового відшкодування, при цьому, строк розрахунків повинен здійснюватися з наступного дня після закінчення 90 днів з моменту отримання відповідачем заяви про здійснення страхової виплати до фактично отриманих грошових коштів.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п.36.5. Закону України №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст.36.7 Закону України №1961-IV рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування у судовому порядку.

Таким чином, на час подання позовної заяви відповідач прострочив грошове зобов`язання, тому у позивача з 14 грудня 2018 року по завершенню 90 днів після подання заяви про відшкодування, виникло право стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Розрахунок проведений з суми 29518,84 грн. - сума шкоди, розрахована в звіті експертизи за мінусом ПДВ.

Згідно наданого позивачем та представником позивача розрахунку сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 25 січня 2020 року по 25 січня 2021 року становить 4398,38 грн.; сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 14 грудня 2018 року по 25 січня 2021 року становить 1875,46 грн.; інфляційні збитки за період з 14 грудня 2018 року по 25 січня 2021 року становлять 2954,84 грн., а всього на загальну суму 9227,68 грн.

Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З дослідженого в судовому засіданні акту приймання-передання послуг з надання правничої допомоги від 25 січня 2021 року вбачається, що даний акт складено між ОСОБА_1 та АБ ОСОБА_10 з надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 27 січня 2020 року №27/01, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 10000,00 грн. Згідно кс.копії квитанції до прибуткового касового ордера №25/01 від 25 січня 2021 року АБ «Дупака Вал.Герм.» прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору від 25 січня 2019 року десять тисяч гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. згідно квитанції та 10 000,00 грн. витрат за надану правову допомогу, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,133,137,141,263-265,268, 273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу - задоволити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 29518,84 грн. страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; пеню у розмірі 4398,38 грн.; 3% річних у розмірі 1875,46 грн.; інфляційні втрати у розмірі 2954,84 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати за надану правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», м.Київ, Подільський район вул.Кирилівська, 40

Третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов