Справа № 185/1274/20
Провадження № 2/185/204/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Молчанової Н.Ю., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу ЄУ №185/1274/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Савченко С.А.,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про честі, гідності та ділової репутації, в якій просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет Facebook: « ОСОБА_1 в корисних цілях привласнює державні кошти та неякісно виконуються роботи по будівництву каналізаційного колектору на селищі Хімзавода». Зобов`язати відповідачів спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом озвучення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в мережі Інтернет Facebook та публічно вибачитися після набрання рішенням по цій справі законної сили. Стягнути з відповідачів на його користь судовий збір.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет Facebook на веб сторінці ОСОБА_5 , який є автором опублікованого інформаційного матеріалу, опубліковано: «29 мільйонів гривень! Карпець в долі? П`ять місяців назад у новинах ПТРК промайнула новина про те, що скоро у Павлограді збудують сучасний каналізаційних колектор. Сьогодні я телефоном поспілкувався з мешканцем селища «Хімзавод», на якому будують цей колектор. Почуте жахнуло мене. Завтра їдемо на місце будівництва колектора. Якщо вдасться відзніму відео. Обережно, ненормативна лексика.». Запис телефонної розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 також викладений в мережі Інтернет Facebook на веб сторінці ОСОБА_5 , де ведеться розмова про виділення 29 мільйонів гривень з бюджету, але будівництво колектора ведеться зі страшними інженерними порушенням, та ОСОБА_4 зазначив: « ОСОБА_6 відмовився мене прийняти, секретар не впустила, сказала у ОСОБА_6 нарада, а пішов в технічний відділ, де ОСОБА_7 мені сказала, що КП «Павлоградводоканал» до цього колектора відношення не має та підрядна організація з м. Дніпро. Та я так зрозумів, що ОСОБА_6 в долі, раз не хоче зі мною розмовляти.» Зазначає, що замовником будівництва та розпорядником бюджетних коштів з реалізації зазначеного проекту є Департамент житлово комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації, виконавець робіт ТОВ «Будівельна Індустрія Грандстрой». КП «Павлоградводоканал» експлуатуюча організація, яка не наділена правом перевірок у будівництві. Тільки після готовності об`єкту, отримання сертифікату, рішення сесії, збудований колектор може бути переданий на баланс м. Павлограда з подальшою передачею на баланс КП «Павлоградводоканал». Таким чином, поширена ОСОБА_2 та ОСОБА_4 інформація щодо нього є негативною, недостовірною, викривленою, вводить в оману громадськість м. Павлограда та не відповідає дійсності.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Перекопський М.М.) від 10.03.2020 відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Шаповалова І.С.) від 19.05.2020 після задоволення відводу судді Перекопському М.М. справу прийнято до провадження та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Шаповалова І.С.) від 16.06.2020 відмовлено в задоволенні відводу судді, питання про відвід передано на вирішення іншого судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Головін В.О.) від 18.06.2020 в задоволенні відводу відмовлено.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Шаповалова І.С.) від 22.06.2020 заявлено самовідвід суддею Шаповаловою І.С.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (суддя Головін В.О.) від 23.06.2020 заявлено самовідвід суддею Головіним В.О.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.06.2020 справу прийнято до провадження суддею Зінченко А.С. та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, дав пояснення відповідно до позову, в подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в позові просили відмовити. Зазначили, що в діях відповідачів відсутні звинувачення позивача в корупції, в викладеному записі розмова йшла про осіб які будували колектор, учасники розмови висловили свою позицію щодо неправильного та неякісного будівництва колектора, це оціночні судження. Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що дійсно на його сторінці в мережі Інтернет Facebook він виклав публікацію та запис його телефонної розмови з ОСОБА_4 , виклав з дозволу ОСОБА_4 , він особисто позивача в розмові не згадував, нічого на його адресу не висловлював, а в публікації поставив питання, це не твердження. В подальшому відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судові засіданні повторно не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він не надав дозволу ОСОБА_2 виклади їх розмову в Інтернет, колектор будувався не правильно, він намагався вирішити це питання, але цим ніхто не займався, з ним ніхто не бажав спілкуватись з цього приводу, тому не момент розмови він був дуже емоційним, та висловив свої емоції в тому числі свої припущення, що ОСОБА_6 може бути в долі, в подальшому надав заяву про розгляд справу у його відсутність та відсутність його представника ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона була свідком звернення ОСОБА_4 до «Павлоградводоканалу» щодо порушень при будівництві колектора, та вона пояснила йому, хто займається будівництвом колектора, потім вона бачила публікація в Facebook та слухала викладену розмову, яку їй надіслали, вважає, що висловлювання « ОСОБА_6 в долі» це звинувачення.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пунктах 18, 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Якщо особа вважає,що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень,надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі « ОСОБА_10 та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

Позивач по справі ОСОБА_1 є директором КП «Павлоградське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Павлоградської міської ради, тобто є публічною посадовою особою.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

У судовому засіданні встановлено, підтверджено матеріалами справи, та визнається сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет в Facebook на веб сторінці ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_2 опубліковано пост: « ІНФОРМАЦІЯ_2 в курсі??? 12.02.202 р. Доброго вечора, товариство. П`ять місяців назад у новинах ПТРК промайнула новина про те, що скоро у Павлограді збудують сучасний каналізаційних колектор. Сьогодні я телефоном поспілкувався з мешканцем селища «Хімзавод», на якому будують цей колектор. Почуте жахнуло мене. Завтра їдемо на місце будівництва колектора. Якщо вдасться відзніму відео. Обережно, ненормативна лексика!!!» та викладено запис телефонної розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З наданого позивачем запису, викладеної телефонної розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вбачається, що в ході всього запису відповідач ОСОБА_4 висловлюється щодо позивача ОСОБА_1 , а саме: « ОСОБА_6 сказал ОСОБА_11 , что там все про проекту. …. ОСОБА_6 меня не принял…… Я так понял, что ОСОБА_6 в доле, если он не захотел со мной разговаривать». Будь-яких інших висловлювань відповідача ОСОБА_4 чи відповідача ОСОБА_2 щодо позивача ОСОБА_1 зазначений запис телефонної розмови не містить.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет Facebook: « ОСОБА_1 в корисних цілях привласнює державні кошти та неякісно виконуються роботи по будівництву каналізаційного колектору на селищі Хімзавода», але зазначеної позивачем інформації ні текст публікації ОСОБА_2 від 12.02.2020, ні сама опублікована телефонна розмова, не містять. Записи ОСОБА_2 «29 мільйонів гривень!!! ОСОБА_6 в долі??? Невже це правда??? А Вершина в курсі???» та висловлювання ОСОБА_4 - «Я так понял, что ОСОБА_6 в доле, если он не захотел со мной разговаривать», не є твердженнями чи викладеними фактами, а є питаннями та оціночним судженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко