Справа № 454/1067/20 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2739/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: представника військової частини НОМЕР_1 Поповича С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 серпня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання керівництва та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оформленого протоколом № 1 від 30 січня 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 привести у відповідність до вимог житлового законодавства України рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року та поновлення в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік; зобов`язання керівництва та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 : а) привести у відповідність до вимог житлового законодавства України рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року шляхом виключення запису про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку та внесення запису про залишення ОСОБА_1 на квартирному обліку у загальній черзі з 25 вересня 1997 року, як такого, що потребує поліпшення житлових умов, б) поновити ОСОБА_1 в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 вересня 1997 року.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 1997 року по 2018 рік проходив військову службу на різних офіцерських посадах в Державній прикордонній службі України, у тому числі і у В/Ч НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (м. Великі Мости Сокальського району Львівської області), з 25 вересня 1997 року перебував на квартирному обліку для отримання житла в загальному порядку для сім`ї складом 1 чоловік. 11 лютого 2002 року В/Ч НОМЕР_1 йому надано службову однокімнатну квартиру, загальною площею 37,12 кв. м., житловою площею 17,3 кв. м. для сім`ї з двох осіб, в тому числі на дружину, ОСОБА_2 , в будинку покращеного планування за адресою: АДРЕСА_1 , протоколом № 1 від 11 лютого 2002 року його знято з квартирного обліку. Зазначає, що рішення про зняття його сім`ї з квартирного обліку порушує його право на забезпечення житлом, оскільки будучи забезпечним службовою квартирою, він не підлягав зняттю з квартирного обліку. У січні 2020 року з метою відновлення свого порушеного права звертався до командування та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 з проханням поновити його в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак протоколом № 1 від 30 січня 2020 року йому відмовлено у задоволенні його заяви. Вказує, що в 2002 році порядок обліку військовослужбовців, робітників та службовців Прикордонних військ, що потребують покращення житлових умов на надання їм житлових приміщень встановлювався Тимчасовим положенням про порядок забезпечення жилою площею в Прикордонних військах України, затвердженим наказом Голови Держкомітету командуючого Прикордонними військами України від 20 січня 1996 року № 30. В подальшому, наказом Голови Державної прикордонної служби України № 44 від 14 січня 2004 року затверджено Положення про організацію та порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Державній прикордонній службі України. Згідно з п. 2.1. цього Положення при отриманні службового житла військовослужбовці з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов за місцем служби, не знімаються. Вважає, що надання для проживання службового житла, не є поліпшенням житлових умов, через що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року в частині зняття його з квартирного обліку не відповідає вимогам законодавства. З наведених підстав просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, суд неправомірно застосував наслідки спливу позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався 11 лютого 2020 року, отримавши засобами поштового зв`язку лист відповідача з рішенням спільного засідання керівництва та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оформлене протоколом № 1 від 30 січня 2020 року, тому, на його думку, строки позовної давності не пропущено. Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, обмежившись лише констатацією наведених у позовній заяві фактів, не надавши їм жодної мотивованої правової оцінки. Таким чином суд першої інстанції позбавив його права на ефективний захист порушених прав. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, розгляд якої відкладався в судовому засіданні за участі представника, а відтак про дату судового засідання представнику безспірно було відомо, однак в судове засідання представник не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

З огляду на те, що представник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності ОСОБА_1 , його представника, оскільки їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника В/Ч 2418 Поповича С.Ю. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував пропуском позивачем позовної давності для звернення до суду з позовом.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у В/Ч НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України з 1997 року до 2003 року.
З витягу з протоколу №9 засідання житлової комісії В/Ч 2418 від 30.10.1997р. вбачається, що ОСОБА_1 , як безквартирного, поставлено на чергу для отримання квартири у загальному порядку з 25.09.1997р., в складі сім`ї 1 особа.
Витягом з протоколу №1 засідання житлової комісії В/Ч 2418 від 11.02.2002р. підтверджується, що ОСОБА_1 на склад сім`ї 2 особи, в тому числі дружина ОСОБА_2 , надано службову житлову площу в будинку покращеного планування за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площе 37,2кв.м., житлова 17,3кв.м. однокімнатна.
Цим же рішенням (протокол №1 засідання житлової комісії В/Ч 2418 від 11.02.2002 р.) сім`ю ОСОБА_1 знято з квартирного обліку.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що рішення житлової комісії В/Ч 2418 від 11.02.1997 року в частині зняття його сім`ї з квартирного обліку, є незаконним, зняття його сім`ї з квартирного обліку суперечить п. 6.1 Тимчасового положення про порядок забезпечення жилою площею в Прикордонних військах України, затвердженого Державним комітетом у справах охорони державного кордону України від 20.01.1996 року №30, оскільки його сім`я була забезпечена службовим житлом, а надання службового житла не є підставою для зняття з квартирного обліку.
Перебування на обліку та надання житла в Прикордонних військах України регулювалося Тимчасовим положенням про порядок забезпечення жилою площею в Прикордонних військах України, затвердженим Державним комітетом у справах охорони державного кордону України від 20.01.1996 року №30, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Пункт 6.1 вищезгаданого положення передбачав, що відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» прапорщики, мічмани і військовослужбовці за контрактом, які не забезпечені жилою площею за місцем служби, на перші п`ять років служби їм надаються службові приміщення або жила площа в гуртожитку. Протягом цього часу за ними зберігається право на жилу площу, яку вони займали до вступу на військову службу. Вони не можуть бути виключені з списків громадян, взятих на квартирний облік.
Тобто, забезпечення службовою квартирою, благоустроєною відповідно до умов населеного пункту, такою, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, не могло бути підставою для зняття з квартирного обліку.
А відтак, зняття сім`ї ОСОБА_1 з квартирного обліку у зв`язку з наданням йому однокімнатної службової квартири в будинку покращеного планування за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площе 37,2 кв.м., житлова 17,3 кв.м, суперечить п.6.1 Тимчасового положення про порядок забезпечення жилою площею в Прикордонних військах України, затвердженого Державним комітетом у справах охорони державного кордону України від 20.01.1996 року №30, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
За вищенаведеного, підставними та обгрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання керівництва та житлової комісії В/Ч НОМЕР_1 привести у відповідність до вимог житлового законодавства України рішення житлової комісії В/Ч НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року шляхом виключення запису про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку та внесення запису про залишення ОСОБА_1 на квартирному обліку у загальній черзі з 25 вересня 1997 року, як такого, що потребує поліпшення житлових умов, поновлення ОСОБА_1 в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 вересня 1997 року.
Відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував спливом позовної давності, тобто, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк, встановлений чинним законодавством для звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який встановлено тривалістю три роки і перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Довідкою, виданою секретарем житлової комісії Національної академії Державної прикордонної служби України від 21.05.2020 р. підтверджується, що ОСОБА_1 зарахований на облік потребуючих поліпшення житлових умов рішенням житлової комісії з 04.08.2016 р. складом сім`ї 3 особи та першочергово з 30.03.2018 р., як учасник бойових дій, утримує житло за попереднім місцем служби у м. Великі Мости.

Судом першої інстанції з витягу з протоколу №9 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.10.1997р. та витягу із протоколу №1 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2002р. встановлено, що такі формувалися 14.04.2016р. секретарем житлової комісії Кінологічного навчального центру Сокур Л.О. та передані ОСОБА_1 того ж дня наручно у зв`язку з вирішенням житлових питань, зокрема постановкою на квартирний облік у В/Ч НОМЕР_2 (Національна академія Державної прикордонної служби України).

Тобто, про порушення свого права на перебування на квартирному обліку після забезпечення його службовим житлом, про неправомірність зняття сім`ї з квартирного обліку 11.02.2002 року, ОСОБА_1 дізнався ще в 2016 році, однак звернувся до суду з даним позовом лише 30.03.2020 року, що свідчить про пропуск ним позовної давності, що відповідно до положень ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбулся у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
На думку колегії суддів, позивач ОСОБА_1 повинен був цікавитися питанням перебування його сім`ї на квартирному обліку, міг значно раніше довідатися про зняття його сім`ї з квартирного обліку, з огляду і на те, що ОСОБА_1 у 2003 році був переміщений на інше місце служби, проходив службу в Державній академії прикордонних військ, а відтак, з врахуванням п.2.16 розділу 11 Тимчасового положення про порядок забезпечення жилою площею в Прикордонних військах України, затвердженим Державним комітетом у справах охорони державного кордону України від 20.01.1996 року №30, відповідно до якого військовослужбовці знімаються з квартирного обліку при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт, сім`я ОСОБА_1 підлягала зняттю з квартирного обліку, і за його бажанням могла бути зарахована на квартирний облік за новим місцем праці.
Однак, з часу проходження служби в Державній академії прикордонних військ з 2003 року, ОСОБА_1 не цікавився питанням перебування його сім`ї на квартирному обліку у В/Ч НОМЕР_1 , ним з 2003 року не вирішувалось питання про зарахування і перебування на квартирному обліку його сім`ї за новим місцем служби у В/Ч НОМЕР_2 , йому, як військовослужбовцю, не могло бути невідомо про те, що при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт військовослужбовець знімається з квартирного обліку за попереднім місцем служби.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який встановивши, що ОСОБА_1 , 14.04.2016 р., особисто отримав копію витягу з протоколу №9 зсідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.10.1997р. та копію витягу із протоколу №1 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2002р. для постановки на квартирний облік у В/Ч НОМЕР_2 , дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності, який звернувся з позовом лише 30.03.2020 року.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання керівництва та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оформленого протоколом № 1 від 30 січня 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 привести у відповідність до вимог житлового законодавства України рішення житлової військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року та поновлення в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік, оскільки для звернення ОСОБА_1 з цією позовною вимогою позовна давність не спливла, а відтак наслідки спливу позовної давності до цих позовних вимог не можуть бути застосовані.
Так, 29.01.2020 р., ОСОБА_1 звертався до В/Ч НОМЕР_1 про приведення рішення житлової комісії В/Ч 2418 від 11.02.2002р. у відповідність до вимог житлового законодавства шляхом виключення запису про зняття його з квартирного обліку та внесення запису про залишення на квартирному обліку у загальній черзі з 25.09.1997р., як такого, що потребує поліпшення житлових умов та поновити його в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік у В/Ч 2418.
З витягу з протоколу №1 спільного засідання керівництва та житлової комісії Кінологічного навчального центру від 30.01.2020р. вбачається, що у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю, оскільки з врахуванням п.1.7. Інструкції №1040 від 20.12.2007р., ОСОБА_1 не є військовослужбовцем В/Ч НОМЕР_1 , не перебуває на її житловому обліку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 2003 року не є військовослужбовцем В/Ч НОМЕР_1 у зв`язку з переведенням його на інше місце служби з 2003 року, а саме, до Державної академії прикордонних військ (В/Ч НОМЕР_2 ).
Відповідно до п.1.7 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року №1040, усі питання, пов`язані з наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби та перебування на обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби або в судовому порядку.
Тобто, для поновлення та перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку у В/Ч НОМЕР_1 , він має бути військовослужбовцем цієї військової частини.
Разом з тим, як вбачається з наказу Кінологічного навчального центру №141-0с від 27.05.2003 року, ОСОБА_1 виключено зі списків частини В/Ч НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до Національної академії ДПСУ В/Ч НОМЕР_2 , що відповідно до п.2.16 розділу 11 Тимчасового положення про порядок забезпечення жилою площею в Прикордонних військах України, затвердженого Державним комітетом у справах охорони державного кордону України від 20.01.1996 року №30, є підставою для зняття з квартирного обліку у зв`язку з переміщенням військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт, а відтак сім`я ОСОБА_1 , у зв`язку з його переведенням для подальшого проходження служби до Національної академії ДПСУ В/Ч НОМЕР_2 , підлягала зняттю з квартирного обліку, не могла залишатися на квартирному обліку у В/Ч НОМЕР_1 , і не може в даний час перебувати на квартирному обліку у В/Ч НОМЕР_1 .
За вищенаведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання керівництва та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оформленого протоколом № 1 від 30 січня 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 привести у відповідність до вимог житлового законодавства України рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року та поновлення в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік, а відтак в задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання керівництва та житлову комісію військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 привести у відповідність до вимог житлового законодавства України рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року шляхом виключення запису про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку та внесення запису про залишення ОСОБА_1 на квартирному обліку у загальній черзі з 25 вересня 1997 року, як такого, що потребує поліпшення житлових умов, зобов`язання поновити ОСОБА_1 в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 вересня 1997 року відмовити за спливом позовної давності.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання керівництва та житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оформленого протоколом № 1 від 30 січня 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 привести у відповідність до вимог житлового законодавства України рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2002 року та поновлення в списках військовослужбовців, яких зараховано на квартирний облік. відмовити за безпідставністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 02.09.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.