Дата документу 06.12.2021 Справа № 336/2330/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2330/21 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/3745/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що вона є донькою ОСОБА_3 .

З вересня 2020 р. по цей час навчається в Запорізькому національному університеті на факультеті соціальної педагогіки та психології. Навчання потребує значних матеріальних затрат. Відповідач працює, йому на праві власності належить транспортний засіб, утримує двох неповнолітніх дітей. Мати позивача - ОСОБА_4 на сьогодні не працює, перебуває на диспансерному обліку в КНП «Міська лікарня № 8». Позивач є студенткою денної форми навчання, навчається за контрактом, самостійного доходу не має. Відповідач отримує достатньо високу заробітну плату, має на праві власності майно, а відтак може надавати повнолітній доньці матеріальну допомогу.

Просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду і до припинення навчання, але не пізніше, ніж до досягнення 23-річного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 р. на період навчання по 30.06.2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заробітна плата її батька є достатньою, щоб з нього утримувалися аліменти у розмірі 1/4 частки, яку вона просила у своєму позові. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів не достатній для забезпечення їй достатнього рівня життєдіяльності. Судом не врахований стан та хворобу її матері, яка не взмозі надавати допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи аліменти з батька на утримання доньки на час навчання в розмірі 1/6 частини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має двох неповнолітніх дітей та те, що батьки несуть обов`язок в рівній мірі нести витрати по утриманню повнолітньої дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилось 18 років.

ОСОБА_1 є студенткою другого курсу освітнього рівня бакалавр факультету соціальної педагогіки і психології Запорізького національного університету, денної форми навчання з терміном навчання - з 02.11.2020 р. по 30.06.2024 р. (а.с.56).

Згідно договору № 541/20-БД про надання освітніх послуг, що укладений між Запорізьким національним університетом та матір`ю позивача, ОСОБА_4 , вартість освітньої послуги за один рік навчання становить 18 204 грн. Загальна вартість навчання становить 72 816 грн. (а.с.7).

Оплату за навчання позивача у вказаних навчальних закладах, відповідно до квитанцій та чеків (а.с.15-17) здійснено матір`ю позивача ОСОБА_3 , третьою особою по справі.

ОСОБА_3 працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Адама Україна».

З 17.01.2007 року відповідач перебуває у шлюбі з

ОСОБА_5 має крім позивача ОСОБА_1 ще дві неповнолітні дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2019 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.04..2019 року.

Вказана обставина встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2019 року (а.с.14-16)

Мати позивача - ОСОБА_4 не працює та перебуває на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога КНП «Міська лікарня №8» ЗМР з діагнозом:цукровий діабет, ІІ тип середнього ступеня важкості. (а.с.16-22).

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України ).

Судом установлено, що позивач не працює, оскільки навчається на денній формі у вищому навчальному закладі, стипендію не отримує, а отже потребує матеріальної допомоги своїх батьків.

Згідно ч.1 ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати.

Обов`язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов`язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов`язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності за правилами ст.ст.89,264 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці у розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходу (заробітку).

При вирішенні питання про частку доходу відповідача, яка підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції вірно враховано положення перелічених вище норм діючого законодавства у сукупності з наданими сторонами доказами, наявність на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей, обов`язок обох батьків в рівній мірі нести витрати по утриманню повнолітньої дитини, та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши аліменти на користь позивача в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову на період навчання.

Посилання скаржника на стан та хворобу її матері, яка не в змозі надавати їй допомогу. Колегією судів відхиляється, оскільки позивачем не було надано суду доказів того, що мати позивача за станом свого здоров`я не може працювати, або має інвалідність. Захворювання на цукровий діабет не є хворобою, яка свідчить про втрату працездатності. Таким чином батьки в рівній мірі зобов`язані нести витрати по утриманню повнолітньої дитини.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неправильну оцінку доказів, невідповідність змісту судового рішення вимогам ст.265 ЦПК України є неспроможними.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: