КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/691/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Вербової І.М.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва постановлене суддею Бабич Н.Д. від 21 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки,

У С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ПАТ «СК «Юнівес», про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, в якому просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 367 789,31 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19.07.2016 року на 16 км Житомирського шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Газ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2017 року відповідача було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення та притягнуто до кримінальної відповідальності. На момент ДТП, відповідальність водія автомобіля «Газ», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 9858071 від 19.06.2016р. у ПАТ СК "Юнівес". Позивач 14.02.2018 року звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування матеріального збитку, однак, як зазначив ОСОБА_1 , страховик відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що позивач порушив п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 367 789,31 грн. та судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 87 388, 16 грн., судовий збір в сумі 873,88 грн. та судові витрати в сумі 3 744,66 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог в розмірі 100 000 грн. та відповідного стягнення судових витрат та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на корить позивача суму матеріальних збитків (в тому числі суму страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн.) в розмірі 187 388,16 грн. та судові витрати, пропорційно до сум позову, задоволених рішенням суду, мотивуючи тим, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно не вирішив питання про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн., вважає, що на підставі ст. 1166 ЦК України позовні вимоги в цій частині повинні бути задоволені.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.07.2016 року на 16 км Житомирського шосе в м.Києві водій транспортного засобу «Газ», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 під час маневру-розвороту не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, проявив неуважність, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не надав дорогу зустрічному транспорту, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2017р. відповідача було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення та притягнуто до кримінальної відповідальності (а.с. 8-10, том №1).

На момент ДТП відповідальність водія автомобіля «Газ», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 9858071 від 19.06.2016р. у ПАТ СК "Юнівес" (а.с.63, том №1).

14.02.2018 року позивач звернувся з заявою до страховика про виплату страхового відшкодування матеріального збитку (а.с. 97, том №1).

Страховик 02.05.2018 відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що позивач порушив п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме в зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування протягом одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 99, том №1).

Згідно з висновком № С20-63 судової автотоварознавчої експертизи від 10.03.2020 року, здійсненої на виконання ухвали суду від 18.11.2019 (а.с.238-239, том №2), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , становить 187 388,16 грн. (а.с. 34-37, том №2).

За проведення судової автотоварознавчої експертизи від 10.03.2020 року, позивачем сплачено 8500,00 грн. (а.с. 100, том №2), а також понесено витрати щодо направлення відповідачу та представнику відповідача копій відзиву на суму 70,00 грн. (а.с.24, том №2).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Судом встановлено, що протягом року після ДТП позивач не звернувся до страхової компанії ПАТ СК "Юнівес" за отриманням страхового відшкодування, яке не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Тобто потерпілою особою пропущено строк звернення до страхової компанії, а тому йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає, що відповідач виконав вимоги закону щодо обов`язкового страхування цивільної відповідальності і застрахував свою відповідальність, про що свідчить поліс № АЕ 9858071 від 19.06.2016р. у ПАТ СК "Юнівес".

Позивач пропустив строк звернення до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування, а тому виплата не відбулася з його вини , а не з вини відповідача.

Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відносини між завдавачем шкоди та страховиком, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, є договірними; так само є договірними відносини між страховиком завдавача шкоди та потерпілою особою, оскільки право вимоги потерпілого до страховика завдавача шкоди ґрунтуються на договорі, укладеному між її завдавачем та страховиком завдавача шкоди.

Таку ж позицію висловив Верховний суд у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: