Справа № 487/688/18
Провадження № 4-с/487/91/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., при секретарі Тітові А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова В.В. на рішення державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С., -

В С Т А Н О В И В:

17.06.2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова В.В., в якій він просив визнати незаконними дії державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С., зокрема, щодо: відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, за яким пропущено встановлений законом строк пред`явлення до виконання, стягнення виконавчого збору у розмірі, що відповідає 100% суми, яка підлягає стягненню; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №65422830 від 14.05.2021 року, винесену державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвою М.С.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 14.05.2021 року державним виконавцем Степанець-Лосєвою М.С. було відкрито виконавче провадження №65422830 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 01.04.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 та з ММР витрат на судовий збір у рівних частках по 5037,50 грн. з кожного. Однак, державний виконавець повинен був повернути зазначений виконавчий документ стягувачу, оскільки його було пред`явлено до виконання із пропущенням тримісячного строку. Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець стягнув з боржника усю суму судового збору у розмірі 5037,50 грн., тоді як мав стягнути лише 10 відсотків від зазначеної суми. Разом з тим, зауважив, що виконавчий документ був виданий неналежним судом, оскільки рішення про стягнення судового збору було ухвалено апеляційним судом, а відповідно до пп.17.1 п.17 п.1 Перехідних положень ЦПК України, встановлено що виконавчий документ видається судом, який ухвалив відповідне рішення. Враховуючи зазначені порушення та незаконні дії державного виконавця, скаржник звернувся до суду із даною скаргою.

Ухвалою суду від 08.07.2021 скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

16.08.2021 до канцелярії суду надійшов відзив Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на скаргу, що розглядається. Представник Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярмоленко М.Г. проти задоволення вимог скарги заперечувала, посилаючись на відповідність дій державного виконавця нормам чинного законодавства. Зауважила, що виконавчий лист по справі №487/688/18, виданий Заводським районним судом м.Миколаєва 01.04.2021, відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Зауважила, що у згаданому вище виконавчому листі зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 3 роки, рішення набрало законної сили 02.12.2019. 14.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та за вих. №38156 від 14.05.2021 направлено сторонам для відома та виконання. 14.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 5037,50 грн.. 05.08.2021 винесено постанову №65422830 про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме сумою виконавчого збору зазначено «503,75 грн.» замість «5037,50 грн.»

Адвокат Колесніков В.В. до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за своєї відсутності та за відсутності ОСОБА_1 , вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ярмоленко М.Г. до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за своєї відсутності, у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі з підстав. викладених у відзиві.

Представник Окружної прокуратури м.Миколаєва до судового засідання не з`явився. 17.08.2021 до канцелярії суду надійшов відзив в.о. заступника керівника Окружної прокуратури м.Миколаєва Чобану Д., в якому останній зазначає, що 29.04.2021 на адресу прокуратури надійшов виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м.Миколаєва від 01.04.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь прокуратури Миколаївської області витрат по сплаті судового збору у сумі 5037,50 грн. Зазначений вище виконавчий лист 07.05.2021 направлено на примусове виконання до Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відкрито виконавче провадження. Посилаючись на подання до Заводського районного суду м.Миколаєва заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа по справі №487/688/18 та виправлення помилки у виконавчому листі, просили зупинити розгляд скарги на дії державного виконавця (ВП №65422830) до прийняття рішення по заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та виправлення помилки.

Дослідивши матеріали скарги та додані сторонами документи, оглянувши матеріали цивільної справи №487/688/18, суд приходить до переконання, що скарга представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова В.В. підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

З приводу порушеного Окружною прокуратурою м.Миколаєва у відзиві на скаргу питання щодо зупинення провадження у скарзі до прийняття рішення по заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та виправлення помилки суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: 1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 2)захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу; 3) перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні; 4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності; 5) призначення судом експертизи; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 87 цього Кодексу; 8) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави; 9) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом; 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1)смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6)об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В судовому засіданні встановлено, що питання про зупинення провадження у справі було порушено саме у відзиві на скаргу, що не передбачено чинним ЦПК України. Крім того, у відзиві в.о. заступника керівника Окружної прокуратури м.Миколаєва Чобану Д. лише посилається на подання до Заводського районного суду м.Миколаєва заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа по справі №487/688/18 та виправлення помилки у виконавчому листі, не долучаючи жодних доказів.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі з власної ініціативи.

Стаття 55 Конституції України зазначає, що "кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань". Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 Конституції).

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ч. 1 ст. 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" охоплює три основні елементи: 1) наявність "суду", який встановлений відповідно до закону і відповідає вимогам незалежності і неупередженості; 2) наявність у суду достатньої компетенції для вирішення всіх аспектів спору чи обвинувачення, до яких застосовується ст. 6 Конвенції; 3) особа повинна мати доступ до такого суду. У своєму рішенні в справі "Голдер проти Сполученого Королівства", 1975 р. Суд відзначив: "Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження". Тож право на доступ до правосуддя в контексті кримінального провадження має дуже важливе значення, і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Процесуальне законодавство встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (статті 447,448 ЦПК України з дотриманням строків, визначених ст.449 ЦПК України).

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із ч.1 ст. 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас ч.2 ст.74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 16.09.2019 № 681/1637/18.

Отже, вимога скаржника про визнання незаконними дії державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С., зокрема, щодо: стягнення виконавчого збору у розмірі, що відповідає 100% суми, яка підлягає стягненню, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК і ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема: ст. 5 ЦПК - про порушення цивільної справи в загальному суді; статей 98, 99 і гл. 14 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статей 90, 93 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; гл. 20 ЦПК - про судовий розгляд; глав 40, 41 ЦПК ( 1501-06 )- щодо апеляційного та касаційного оскарження рішень суду першої інстанції; статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 64, розділів XI, XII, XII-1 ГПК тощо ( 1798-12 ).

Відповідно до п.1.ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, суд приходить до переконання, що провадження по скарзі в частині визнання незаконними дій державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С. щодо стягнення виконавчого збору має бути закрито.

Щодо решти вимог скаржника суд зазначає наступне.

14.09.2018 р. Заводським районним судом м.Миколаєва ухвалено рішення, яким в задоволенні позову заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицької М. до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування пунктів рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02.12.2019 частково задоволено апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування відповідних пунктів рішень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку; визнано незаконними та скасувати пункти 20, 20.2 розділу І рішення Миколаївської міської ради № 47/49 від 25.06.2010 про затвердження проекту землеустрою та надання безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 937 кв. м, нормативною грошовою оцінкою 378004,54 грн., за рахунок земель ТОВ «Інвест-Трейдінг-Груп-М», з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ; визнано недійсним державний акт серії ЯЛ № 904565 від 21.09.2010 виданий ОСОБА_1 на право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :12:004:0035. Окрім того, зобов`язано ОСОБА_1 повернути у комунальну власність спірну земельну ділянку площею з кадастровим номером :12:004:0035.

Зазначене вище судове рішення набрало законної сили 02.12.2019.

На виконання рішення суду Заводським районним судом м.Миколаєва видано відповідний виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.05.2021 відкрито виконавче провадження №65422830 про стягнення з ОСОБА_1 та Миколаївської міської ради 10075,07 грн. у відшкодування витрат на судовий збір у рівних частках по 5037,50 грн. з кожної особи в рівних частках. Стягувач: Миколаївська обласна прокуратура Окружна прокуратура міста Миколаєва.

Зазначена вище постанова направлена сторонам виконавчого провадження для відома та виконання 14.05.2021 за вих. №38156.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи, стягувачем у виконавчому провадженні №65422830 є Миколаївська обласна прокуратура Окружна прокуратура міста Миколаєва, яка відповідно до п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» представляє інтереси громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, стягувачем є держава в особі органу прокуратури, а виконавчий лист може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч.1 ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття останнім днем строку пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення судового збору за постановою від 02.12.2019 є 03.03.2020.

Пунктом 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, суд приходить до переконання, що під час відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не було перевірено строк пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання та порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С. від 14.05.2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП №65422830 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова В.В. на рішення державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С. - задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С. в частині відкриття виконавчого провадження ВП №65422830 неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С. від 14.05.2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП №65422830.

Провадження по скарзі в частині визнання незаконними дій державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Степанець-Лосєвої М.С. щодо стягнення виконавчого збору - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївської апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 26.08.2021.

Головуючий суддя: І.В.Боброва