Справа 688/3555/20
№ 2/688/178/21
Рішення

іменем України

05 лютого 2021 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Босюка В.А.,

при секретарі Кулеші Л.М.,

з участю позивача, його представника адвоката Янцеловського М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка справу за позовом представника позивача адвоката Янцеловського Миколи Францовича в інтересах ОСОБА_1 до Шепетівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд

встановив:

Представник позивача адвокат Янцеловський М.Ф. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 23.10.1999 року позивач з сім`єю вселився та став проживати в 74/100 частин будинку АДРЕСА_1 . В іншій частині будинку проживала ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що в ОСОБА_2 нікого з рідних та близьких не було і за нею ніхто не доглядав, позивач допомагав, піклувався про неї, купляв необхідні медикаменти, а після смерті здійснив її поховання. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з того часу і до дня звернення до суду позивач відкрито та добросовісно володіє та користується всім будинком, сплачує комунальні послуги, в тому числі за електро- та газопостачання. Оскільки позивач проживав з ОСОБА_2 , вважав, що автоматично вступив у спадщину, однак при зверненні до Шепетівської міської державної нотаріальної контори, йому відмовлено у оформленні права власності. За наведених обставин, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 26/100 частин будинковолодіння, яке складається з дерев`яного чотирикімнатного житлового будинку з прибудовами загальною площею 133,6 кв.м. та житловою 70,9 кв.м., і господарських будівель сараю з літньою кухнею та сараю шлакоблочного, вартістю 105600 грн. за набувальною давністю.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Шепетівської міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, надав відзив на позов, в якому вказав, що не заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач з 19.10.2000 року по даний час зареєстрований у спірному будинку, після смерті власниці 26/100 частин будинку вважав, що автоматично вступив у спадщину, понад 10 років відкрито добросовісно та безперервно володіє спірною частиною будинку, сплачує комунальні послуги, тому його вимоги є виправданими та направлені на захист його майнових прав.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить у позові відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 286/1652/18.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 74/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого 19.10.2000 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О.

Власником інших 26/100 частин будинковолодіння є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Шепетівської міської ради 27.10.1999 року за реєстровим №3234, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №237478686 від 17.12.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.11.2004 року відділом РАЦС Шепетівського МУЮ Хмельницької області.

Станом на 15 січня 2021 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що підтверджується даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої завідувачем Шепетівської міської державної нотаріальної контори Камфорович О.А. за № 63191523 від 15.01.2021 року.

Як вбачається з даних довідки №216, виданої 18.11.2020 року головою квартального комітету №3 Шепетівської міської ради, ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , користується даним будинком та утримує його з дня приписки 1999 року по даний час.

Видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 неможливо, оскільки він не являється спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, про що завідувач Шепетівської міської державної нотаріальної контори направила листа для ОСОБА_1 від 15.06.2020 року.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що позивач проживав з ОСОБА_2 в одному будинку, співвласники якого мали окремі входи до будинку. ОСОБА_2 була одинока, родичів у неї не було, ніхто її не провідував. Після її смерті, позивач здійснив поховання та з того часу почав користуватись її частиною будинку.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача слідує, що останній був обізнаний, що ОСОБА_2 була власником спірної частини будинку, після її смерті він не являється спадкоємцем її майна ні за законом, ні за заповітом, тому позивач знав і не міг не знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на дане майно, тобто знав про неправомірність заволодіння чужим майном. Отже, в даному випадку відсутня така ознака набувальної давності, як добросовісне володіння, що виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Враховуючи вищенаведене в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові представника позивача адвоката Янцеловського Миколи Францовича в інтересах ОСОБА_1 до Шепетівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності за набувальною давністю на 26/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в Хмельницький апеляційний суд через Шепетівський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 10 лютого 2021 року.

Суддя В.А. Босюк