ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 658/3058/20 Головуючий в суді І інстанції Рахімова О.В.
Номер провадження 22ц/819/783/21 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурлановій О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору частково недійсним, зобов`язання здійснити перерахунок та повернення зайво сплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

25.09.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», у якому просив:

- визнати недійсними з моменту укладання договору положення пункту 1.1, абзацу другого пункту 1.10, пунктів 2.1, 2.5, 3.1.3, 6.1 кредитного договору №Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором;

- визнати недійсними з моменту укладення договору умови пункту 3.3.1 кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», як такого, що суперечить вимогам частини 1, 2 ст. 21 Закону України « Про споживче кредитування»;

- визнати недійсними з моменту укладення договору умови пункту 3.3.2 кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», який встановлює право Банка стягувати з позичальника штраф у розмірі 500,00 грн. за кожен випадок неподання позичальником до банку документів згідно пункту 3.1.4 Договору;

- визнати недійсними з моменту укладання договору умови пунктів 1.1, 1.3, абзацу другого пункту 2.5 кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», в частині визначення умов про включення суми страхового платежу (10 710,03 грн.) до суми наданого кредиту (грошових коштів) (пункт 1.1. договору), подальшого нарахування на таку суму процентів (пункт 1.3), включення суми страхового платежу до Бази для нарахування процентів (абзац 2 пункту 2.5) та, як наслідок, встановлення обов`язку позичальника сплачувати проценти за таку суму (пункти 1.1., 1.3);

- зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачені ним суми цих платежів: плату за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 72 831,63 грн, суму штрафу 311,74 грн, оплату пені за прострочений кредит 3,76 грн, оплату пені за прострочені відсотки та комісії за договором суму35,98 грн в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № Z62.00304.003669606, та повернути зайво сплачені ОСОБА_1 кошти на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 352479).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 15.02.2018 року між ним та ПАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є АТ «Ідея Банк», укладено кредитний договір № Z62.00304.003669606, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 82 111,00 гривень, включаючи виплати на страховий платіж ( у разі наявності) строком на 60 місяців, а позивач зобов`язаний одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами. Зазначений кредитний договір укладався на основі запропонованої форми, внесення змін до нього не допускалися.

За позицією позивача, вказаний договір містить умови, які є несправедливими, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, а також погіршення становища споживача, що є підставою для визнання окремих пунктів такого договору недійсними. Зобов`язання щодо погашення кредиту, позивач виконував своєчасно і добросовісно, і фактично достроково погасив кредитну заборгованість. Починаючи з 15.03.2018 року позивачем сплачено в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальній сумі 115 420, 28 гривень. Із зазначеної суми, відповідно до виписки банку, сума сплачених коштів становить по тілу кредита 17 776, 53 грн, по відсоткам 24 460, 64 гривні, плати за обслуговування кредитної заборгованості 72 831, 63 гривні. Крім того, стягнуті сума штрафу 311, 74 гривні, оплата пені за прострочений кредит 3,76 гривень, оплата пені за прострочені відсотки та комісії за договором 35,98 гривень.

Позивач вважає, що пункт 1.1., абзац другий пункту 1.10, пункти 1.3., 2.1., 2.5., 3.1.3., 6.1., 3.3.1., 3.3.2. вказаного договору є очевидно несправедливими, суперечать принципу добросовісності.

Так, оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Вказана щомісячна плата за обслуговування також міститься у п. 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Пункт 1.1. договору про обов`язковість до сплати процентних платежів у вигляді «плати за обслуговування кредитної заборгованості» та ототожнення її до поняття «проценти», а також визначена п. 2.5. договору база для нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості початкова сума кредиту, є такими, що суперечать вимогам підпункту 14.1.206 п. 14.1. ст.. 14 Податкового кодексу України, п. 1 ч. 2 ст. 1, ст.. 12 ЗУ « Про споживче кредитування», ч. 1 , 2 ст. 1054 ЦК України.

Зміст п. 3.3.1. договору суперечить частинам 1, 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки порушенням зобов`язань за договором про споживчий кредит, за які споживач має відшкодувати кредитодавцю збитки, є неповернення кредиту та процентів за ним, а не неповернення інших платежів, крім кредиту та процентів, та відсутність визначеного обмеження розміру пені не більше 15% суми простроченого платежу, що робить розмір такої пені необмеженим.

Положення пункту 3.3.2. договору, встановлює право банка стягувати з позичальника штраф у розмір 500,00 гривень, за кожен випадок неподання позичальником до банку документів згідно п.3.1.4. договору ( не рідше ніж один раз на 11 місяців з моменту укладання договору, або на першу письмову вимогу банку протягом 10 робочих днів з моменту отримання такої вимоги, здійснювати підтвердження свого фінансового стану), також суперечить ст.. 21 ЗУ « Про споживче кредитування», оскільки порушення зобов`язань за договором про споживчий кредит, за які споживач має відшкодувати кредитодавцю збитки, є повернення кредиту та процентів за ним. Вказаний пункт договору є незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить ч. 2 ст. 549 ЦК України, відповідно до якого штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми або неналежного виконаного зобов`язання.

Крім того, п. 1.12 договору, суперечить ст. 6 ЗУ «Про страхування» та ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про споживче кредитування». Так, тлумачення нечітких або двозначних положень договорів із споживачами, здійснюється на користь споживача, ч. 8 ст. 18 ЗУ « Про захист прав споживача».

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення договору положення пункту 1.1., абзацу другого пункту 1.10, пунктів 2.1., 2.5., 6.1. укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Визнано недійсним з моменту укладення договору умови пункту 3.3.1 кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», як такого, що суперечить вимогам частини 1, 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».

Зобов`язано АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладання Кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 року платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) в сумі 72 831,63 гривні, суму штрафу 311,74 гривні, оплату пені за прострочений кредит 3,76 гривень, оплату пені за прострочені відсотки та комісії за договором суму 35,98 гривень в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 року, та повернути зайво сплачені ОСОБА_1 кошти на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 352479).

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 січня 2021 року вмотивовано тим, що пунктом 3.3.1. кредитного договору від 15.02.2018 року передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, банк має право нараховувати пеню, за кожен день прострочки на прострочену суму ( кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 0,15 % - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65 % - в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половину суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Проте враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення в силу статті 61 Конституції України не допускається, тому суд дійшов висновку що п. 3.3.1 договору слід визнати недійсним як такий, що суперечить вимогам закону.

Крім того, оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів.

Враховуючи наведене, оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний пункт кредитного договору є несправедливим у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та підлягає визнанню недійсним.

Крім того, відповідач, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту банком, що є незаконним та не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тим більше, що сума, яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування майже дорівнює сумі, яку позивач отримав в кредит.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитний договір в частині встановлення щомісячної комісії за фактичне управління кредитом також слід визнати недійсним.

Разом з тим суд зазначив, що як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок інших обов`язкових платежів, що передбачені умовами вказаного кредитного договору, що на думку суду буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

16 червня 2021 р. Каховським міськрайонним судом Херсонської області ухвалено додаткове рішення, яким визнано недійсним з моменту укладення договору положення пунктів 3.1.3, 3.3.2, 1.3 кредитного договору № Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк» просить рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.01.2021 р. скасувати у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. Так, суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для визнання недійсним пункту 3.3.1 договору, оскільки умови вказаного пункту повністю відповідають статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла на момент укладання договору. Щодо визнання недійсними положень п.1.1., абзацу другого п.1.10, п.2.1, 2.5, 6.1 договору з підстав їх невідповідності статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», то апелянт зазначив, що вказаною статтею передбачено безоплатне надання споживачу на його вимогу і не частіше одного разу на місяць інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавця, надання виписки по рахунку тощо. АТ «Ідея Банк» не заперечує право позивача на безоплатне отримання такої інформації, при цьому обов`язок банку щодо її надання закріплений у пп.3.4.2 договору. Натомість, передбачена п. 1.10. та п.6 договору плата за обслуговування кредитної заборгованості носить інший правовий характер і не пов`язана зі зверненням споживача. Це супутня послуга, яка надається банком для обслуговування кредитної заборгованості в цілому.

Також відсутні правові підстави для визнання недійсним п. 1.11 кредитного договору, оскільки чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Апелянт звертає увагу, що послуги банку з обслуговування кредитної заборгованості надають на користь клієнта, який виявив бажання не просто отримувати інформацію по кредитному договору, а отримувати інформацію з використанням різних каналів зв`язку шляхом направлення СМС-повідомлень, повідомлень на електронну адресу тощо, тобто таким шляхом, який зручний саме клієнту і є фактично додатковою послугою.

Крім того, апелянт не погоджується з рішенням суду в частині зобов`язання зарахувати сплачений штраф на рахунок позивача, оскільки штраф у сумі 311,74 грн стягнутий з позивача за порушення п. 3.1.4 договору, тобто за невиконання зобов`язання повідомляти банк щодо свого майнового стану, а пеня нараховується за несвоєчасне погашення кредиту.

07.04.2021 р. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого ОСОБА_1 доводи апелянта не визнає, просить апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» залишити без задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення. Поза увагою апелянта залишається та обставина, що спірні правовідносини, крім ЦК України, врегульовуються також Законами України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування». Апелянтом не наведено доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин щодо несправедливості та суперечності принципу добросовісності оскаржуваних пунктів договору.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

15.02.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Z62.00304.003669606, за умовами якого банк надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 82 111, 00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору (п.1.1 Договору). (а.с. 11)

Згідно п.1.10 договору за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 15 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.

Згідно п.2.5 договору нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, починаючи з дати видачі кредиту. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбаченим цим Договором.

Банк може припинити нарахування процентів та/або плати за обслуговування кредитної заборгованості з моменту звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення суми кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів, або до нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно, для дострокового погашення за його рахунок суми кредиту, сплати процентів та інших сум належних до сплати за цим договором.

У випадку, якщо судом буде ухвалено рішення не на користь Банку (в задоволенні позову буде відмовлено повністю або частково), позовну заяву Банку залишено без розгляду, або за відмови нотаріуса у зверненні стягнення на заставлене майно, Банк може відновити нарахування процентів та інших платежів з дати припинення нарахування. Припинення нарахування процентів та інших належних до сплати за цим договором платежів відбувається також після повного повернення кредиту та в інших випадках, передбачених законодавством України. Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту, базою для нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості є початкова сума кредиту. Графік щомісячних платежів позичальника за цим договором в розрізі сум погашення кредиту, процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1.3 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу Банку у випадках, передбачених п. 4.2.3 цього договору.

Пунктом 6.1 договору затверджено Графік щомісячних платежів за кредитним договором зі сплатою тіла кредиту, відсотків та плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно п. 3.3.1 договору за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором, Банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочення на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення плати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 3.3.2 договору передбачено, що у разі неподання позичальником до Банку документів згідно п.3.1.4 договору, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 500,00 грн за кожен випадок такого неподання.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (маржу банку).

Зі змісту Паспорта споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 15 лютого 2018 року встановлено, що до укладення договору про споживчий кредит ОСОБА_1 повідомлено про основні умови кредитування, а саме: про суму/ліміт кредиту 82 111,00 грн.; строк кредитування - 60 місяців; процентну ставку, відсотків річних - 15 %; плата за обслуговування кредитної заборгованості - 3% щомісячно від початкової суми кредиту; загальні витрати за кредитом 194 144,89 грн.; орієнтовну загальну вартість кредиту 194144,89 грн.; реальну річну процентну ставку, відсотків річних 101,9191742 %; та інші умови (а.с. 56-57).

У Паспорті споживчого кредиту підтверджено отримання та ознайомлення з інформацією про умови та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних позичальником умов кредитування.

Додатком до Паспорту споживчого кредиту позивачу є Графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 58).

Із заяви № Z62_00304.003669606 від 15 лютого 2018 року про приєднання до договору добровільного страхування життя №ПБ130800 від 23.05.2014 р. вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до вказаної заяви підтвердив, що ознайомлений в усній та письмовій формі та погодився з умовами програми страхування життя, умовами Договору добровільного страхування життя № ПБ 130800, що затверджений головою правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА Життя» від 19.11.2008 року та засвідчив своє повне та безумовне розуміння їх змісту та свій свідомий і компетентний вибір страхової послуги (а.с. 60).

Згідно умов вказаної заяви застрахованою особою за є ОСОБА_1 , строк страхування 12 (дванадцять) місяців, страховий платіж за договором становить 10710,13 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Згідно ч.2 ст. 9 цього Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація, яка надається кредитодавцем споживачу перед укладання договору споживчого кредиту, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності).

Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено право споживача протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору про надання кредиту відповідач повідомив позивача у письмовій формі про усі умови кредитування, передбачені ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», про що свідчать підписані позивачем Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту. Позивач отримав інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма) та відображена у Паспорті споживчого кредиту, в якому наявна уся інформація стосовно: суми кредиту, строку кредитування; процентної ставки, відсотків річних; плати за обслуговування кредитної заборгованості; орієнтовної загальної вартості кредиту; реальної річної процентної ставки, відсотків річних та інша інформація передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Із загальних умов укладеного між сторонами Кредитного договору від 15 лютого 2018 року вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.10 кредитного договору від 15 лютого 2018 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пунктах 1.1, 2.1, 2.5, 3.1.3, 6.1 кредитного договору.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки позичальнику ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу Банку, яка за законом повинна надаватися позичальнику безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

Доводи Банку, що передбачена п.1.10 кредитного договору послуга з обслуговування кредитної заборгованості носить інший правовий характер, не пов`язана зі зверненням споживача, а тому не є безоплатною у розумінні Закону України «Про споживче кредитування» не спростовують наведених висновків колегії суддів та не впливають на правильність вирішення справи, оскільки, у даному випадку, Банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно.

Відповідна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, від 15 березня 2021 року у справі № 361/392/20.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що положення пунктів 1.1, 1.10, 2.1, 2.5, 3.1.3, 6.1 спірного кредитного договору від 15 лютого 2018 року № Z62.00304.003669606, зокрема обов`язок позичальника щомісячно сплачувати Банку плату (винагороду) за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частинами першою і другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів є незаконним, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання недійсними зазначених пунктів договору в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Щодо висновків суду про наявність підстав для визнання недійсними п. 3.3.1 та 3.3.2 кредитного договору з підстав їх суперечності вимогам ч.1,2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 61 Конституції України, то колегія суддів вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Згідно ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 зробив правовий висновок про те, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Судом встановлено, що пунктом 3.3.1 договору передбачено право Банку нараховувати пеню за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх грошових зобов`язань (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення плати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 3.3.2 договору передбачено, що у разі неподання позичальником до Банку документів згідно п.3.1.4 договору, банк має право стягнути з позичальника штраф у розмірі 500,00 грн за кожен випадок такого неподання.

Оскільки вказаними умовами договору передбачена різна цивільна відповідальність позичальника за різні порушення умов договору, а саме: нарахування пені у випадку несвоєчасної сплати заборгованості та нарахування штрафу у випадку неподання позичальником на вимогу банку документів на підтвердження свого фінансового стану, тому відсутні підстави стверджувати про подвійну відповідальність позивача за одне й те саме порушення умов договору.

Таким чином, доводи позивача про невідповідність умов п.3.3.1 та п.3.3.2 договору вимогам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 61 Конституції України не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для визнання вказаних умов договору недійсними.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що правомірність нарахування пені та штрафів, з якими не погоджується позивач, може бути предметом дослідження судом при визначенні заборгованості за кредитним договором.

Щодо вимог позивача про визнання недійсними умов пунктів 1.1, 1.3, абзацу другого п. 2.5 кредитного договору в частині включення суми страхового платежу до суми наданого кредиту та подальшого нарахування на таку суму процентів, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб.

До договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. (п.3 ч.2 ст. 20 цього Закону)

Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

Згідно п.2 ч.3 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 15.02.2018 р. № Z62.00304.003669606, між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» укладено договір добровільного страхування життя, умовами якого передбачено внесення страхувальником страхового платежу в сумі 10 710,13 грн.

Враховуючи, що супутня послуга зі страхування життя надана позивачу третьою особою ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя», а не кредитодавцем, тому відповідно до вище наведених норм законодавства платіж за вказану послугу в сумі 10 710,13 грн не повинен включатися до загальних витрат за споживчим кредитом, що також виключає нарахування на таку суму процентів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання недійсними умов пунктів 1.1, 1.3, абзацу другого п. 2.5 кредитного договору щодо включення суми страхового платежу до суми наданого кредиту та подальшого нарахування на таку суму процентів, а тому рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Щодо способу захисту порушених прав позивача, то колегія суддів зазначає наступне.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину.

Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17 (провадження № 61-40342св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

У зв`язку з тим, що пункти 1.1, 1.10, 2.1, 2.5, 3.1.3, 6.1 спірного кредитного договору від 15 лютого 2018 року № Z62.00304.003669606 в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів визнані судом недійсними, тому з метою поновлення порушених прав позивача ПАТ «Ідея Банк» зобов`язаний провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену позичальником щомісячну плату за обслуговування кредиту в сумі 72831,63 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Разом з тим, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними п. 3.3.1 та 3.3.2 кредитного договору, тому рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання АТ «Ідея Банк» здійснити зарахування сплачених сум штрафу у розмірі 311,74 грн., пені за прострочений кредит у розмірі 3,76 грн. та пені за прострочені відсотки та комісії у розмірі 35,98 грн. в рахунок інших обов`язкових платежів скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12 січня 2021 року в частині визнання недійсними п.3.3.1, п.3.3.2 кредитного договору №Z62.00304.003669606 від 15.02.2018 р. та зобов`язання АТ «Ідея Банк» здійснити зарахування сплачених сум штрафу у розмірі 311,74 грн., пені за прострочений кредит у розмірі 3,76 грн. та пені за прострочені відсотки та комісії у розмірі 35,98 грн. в рахунок інших обов`язкових платежів скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 01 вересня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік