Справа № 459/1811/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/1534/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 27 525 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду від 11 вересня 2017 року.

Від подружнього життя у сторін є дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач з часу розлучення участі у вихованні доньки не приймає.

Відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2018 року у справі № 459/418/18 сплачує аліменти на утримання дочки у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач протерміновує сплату аліментів, що також негативно впливає на забезпечення інтересів дитини. Аліментів, які сплачує відповідач, недостатньо для утримання доньки.

Додатково на утримання дочки нею понесені такі витрати: з 01 вересня 2019 року оплата за шість місяців навчання в танцювальній студії - 2400 грн.; за 2018-2020 роки - оплата за навчання у Львівській державній музичній школі - 3150, 00. грн.; з жовтня по серпень 2020 року - оплата за курси навчання з англійської та української мови відповідно до договору інформаційно-консультативних послуг на 2019/2020 рр. - 49 500, 00 грн.

Понесені нею додаткові витрати на дитину складають 55 050 грн.

Оскільки на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, вважає за доцільне стягнути з батька дитини додаткові кошти на забезпечення інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дочки у сумі 27 525,00 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам про заняття дитини у танцювальній студії, музичній школі та додаткових курсах з англійської мови, що свідчить про наявність у дитини особливих здібностей. В обгрунтування своїх вимог позивачка надала відповідні докази участі дитини в танцювальній студій, навчання у Львівській державній музичній школі та відвідування курсів з англійської та української мови. Вважає, що надані письмові докази підтверджують понесені позивачкою додаткові витрати на дитину у сумі 55 050, 1/2 частина яких підлягає стягненню з відповідача.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 13.09.2017 року у справі №6-1489цс17, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що призвели до додаткових витрат на дитину, можуть бути зокрема документи, які свідчать про придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновки МСЕК, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують таку необхідність. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами.

Судом установлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11 вересня 2017 року розірвано шлюб між сторонами.

На підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2018 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2018 року до повноліття дитини.

ОСОБА_4 є вихованцем танцювальної студії сучасного танцю «Blow», займається з 01 вересня 2019 року, за що позивачкою було здійснено оплату за 6 місяців у розмірі 2400 грн., що підтверджується довідкою від 02 червня 2020 року.

ОСОБА_4 навчається у Львівській державній музичній школі №7 з 01 вересня 2018 року по теперішній час, за цей період позивачем здійснено оплату у сумі 3150, 00 грн., що підтверджується копією довідки від 02 червня 2020 року №63.

На підставі укладеного договору про надання інформаційно-консультаційних послуг на 2019/2020 н.р., ОСОБА_4 пройшла повний курс англійської та української мови, оплата здійснена у розмірі 49500 грн., що підтверджується довідкою від 09 червня 2020 року №01/06.

Відповідно до акта обстеження від 03 серпня 2020 року, шляхом опитування сусідів, встановлено, що ОСОБА_3 протягом 2019-2020 рр. у вихованні дочки ОСОБА_4 участі не бере.

Заробітна плата позивача за 2019 рік становить 142 719 грн., що підтверджується декларацією за 2019 рік.

Відповідач за період з січня по грудень 2019 року отримав заробітну плату у розмірі 7172, 80 грн., що підтверджується довідкою про дохід від 02 жовтня 2020 року №146.

У відповідача також ще є син - ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 .

Мати дитини ОСОБА_9 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 11 вересня 2020 року по 09 липня 2023 року, що підтверджується копією довідки №145 від 02 жовтня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на оплату навчання в танцювальній студії, музичній школі та курсів з англійської та української мови не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2018 року (справа № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18), правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, прийнятої в аналогічній справі, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Враховуючи, що витрати, пов`язані з навчанням дитини в танцювальній студії, музичній школі та на курсах з англійської та української мови, не є особливими обставинами та не відносяться додаткових витрат в розумінніст.185 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витратна дитину.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надано відповідні докази участі дитини в танцювальній студій, навчання у Львівській державній музичній школі та відвідування курсів з англійської та української мови, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що позивачкою ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано належних доказів на підтвердження наявності в дитини здібностей, розвиток яких потребує додаткових витрат в розумінніст.185 СК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалене згідно з вимогами чинного законодавства, належно обґрунтовано та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, є дата складення повного судового рішення - 03 вересня 2021 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н.П.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.