КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/452/21
Провадження № 2-з/488/5/21
УХВАЛА

Іменем України

10.02.2021 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Селіщева Л.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із заявою про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна, посилаючись на те, що 05 червня 2014 року між ним та компанією SALUTA SHIPPING LTD. укладено трудовий контракт про найм № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого, його прийнято на посаду старшого механіка на т/х EVGENIA Z (ІМО № 8955653).

Умовами Контракту його заробітна плата була встановлена у розмірі 52 долари США за кожен день роботи на борту судна.

Додатково умовами контракту встановлений розмір компенсації за фіксовану кількість відпрацьованих годин у не робочий час у розмірі 15 доларів США за кожні дві години, відпрацьовані понаднормово, та 18 доларів США відгульних.

Таким чином, заробітна плата заявника в день залежала від кількості відпрацьованих понаднормових годин та складала від 85 до 107,5 доларів США за день.

Відповідно до його морехідної книжки, він розпочав роботу на борту судна з 07.06.2014 року. Останнім днем роботи на борту Судна було 31.08.2015 року.

Починаючи з січня 2015 року Судновласник припинив сплачувати заявнику заробітну плату.

Загальна сума заборгованості Судновласника перед ОСОБА_1 з заробітної плати на даний час становить 1 099 449,36 грн.

У зв`язку із несплатою заборгованості по заробітній платі, заявник був вимушений звернутися за захистом своїх прав на отримання заробітної плати у судовому порядку, і на даний час у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа № 487/839/18 за позовом ОСОБА_1 до SALUTA SHIPPING LTD., Компанії SAILTRADE DENIZCILIK, TOB Транспортний судноплавний менеджмент про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Заявник також вказує, що 07 вересня 2011 року Україною ратифіковано Міжнародну конвенцію з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна (Брюссельська конвенція), яка регулює питання накладення арешту на морські судна за морською вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Брюсельської конвенції, морська вимога - це вимога, яка виникає з одного чи більше пунктів, зазначених в ст. 1 цієї Конвенції.

Пунктом ш) ст. 1. Брюсельської конвенції встановлено, що вимога стосовно заробітної плати капітанів, офіцерів, членів екіпажу визнається морською вимогою.

Отже, вимога заявника про стягнення заборгованості по заробітній платі є морською вимогою.

Частиною 1 статті З Брюсельської конвенції встановлено, що позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття.

Враховуючи вищенаведене, та відповідно до ч. 1 ст. З Брюсельської конвенції, заявник ОСОБА_1 просити суд:

- накласти арешт на судно PALLADIY (ІМО № 8856261), яке належить Компанії SALUTA SHIPPING LTD, та знаходиться в акваторії Спеціалізованого морського порту Ольвія, розташованого за адресою: вул. Айвазовського, 29, м. Миколаїв, 54000;

- заборонити Капітану Спеціалізованого морського порту Ольвія оформлювати і надавати дозвіл на відхід т/х PALLADIY (ІМО № 8856261);

- запропонувати Компанії SALUTA SHIPPING LTD. внести на депозитний рахунок суду суму в розмірі морської вимоги, з метою найскорішого зняття арешту з судна для продовження його господарської діяльності.

Ознайомившись із вказаною заявою та доданими до неї доказами, приходжу до наступного висновку.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які Підстави забезпечення позову у цивільному процесі визначені ст. 149 ЦПК України, а саме - суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має нам звернутися до суду (частини 1, 2 ст. 149 ЦПК України).

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним з видів забезпечення позову є арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Відповідно до п.п. m п. 1 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил що накладення арешту на морські судна від 10 травня 1952 p., ратифікованої Законом України від 7 вересня 2011р. (далі - Конвенція), морська вимога означає вимогу, що виникає зокрема, із заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу.

Згідно п. 2 цієї ж статті Конвенції арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Аналогічні положення містяться у статтях 41 та 42 Кодексу торговельного мореплавства України (далі - КТМ України). Зокрема п. 16 ст. 42 зазначеного Кодексу передбачено, що судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, серед яких - вимога у зв`язку з заробітною платою та іншими коштами, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені.

Відповідно до ст. 43 КТМ України передбачено, що будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається наявність морської вимоги, що може бути підставою для накладення арешту на морське судно, але за умови дотримання заявником вимог процесуального законодавства України.

Частина 3 статті 151 ЦПК України містить ряд вимоги, яким повинна відповідати заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна, зокрема, найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику (п.4 ч.3 ст 151).

На підтвердження належності судновласнику права власності на судно заявник посилається на відомості, що мають неофіційний комерційний статус для забезпечення безпеки судноплавства та містяться в міжнародній інформаційній системі EQUASIS, адміністрування якої здійснюється Наглядовим Комітетом, членами якого є Європейська комісія та морські адміністрації Франції, Великобританії, США тощо, доступних на однойменному веб-сайті http://www.equasis.org/EquasisWeb/pubiic/HomePaqe, та на копію декларації судновласника від 03.04.2017 року.

Разом з тим, суд не бере до уваги дані відомості, оскільки перша відомість (а.с.6-8) надає інформацію про Компанію SALUTA SHIPPING LTD, юридична адреса якої: Кєа оф Кент Шіппінг енд Чатерінг Лтд, Ділхаят Сокак 22, ОСОБА_2 , Бешикташ, 34337 Стамбул, Туреччина, що не співпадає з адресою, зазначеною у заяві про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна: Сент Кітс та Невіс а/с 556, Мейн Стріт, Чарльзтон, Невіс; друга відомість (а.с.9-12 ) надає інформацію про судно PALLADIY (ІМО № 8856261), і не містить перекладу з англійської мови на українську мову; третя відомість декларація судновласника від 03.04.2017 року не має перекладу з англійської мови на українську.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.02.1999 року №10-рп/99 зазначив, що під державною (офіційною) мовою розуміється мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя.

Державною мовою України є українська мова (стаття 10 Конституції України).

Таким чином, викладення доказів на англійській мові не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також не находять свого підтвердження доводи заявника щодо знаходження судна в акваторії Спеціалізованого морського порту Ольвія, розташованого за адресою: вул. Айвазовського, 29, м. Миколаїв, 54000, що зазначено в міжнародній електронній базі даних географічних місцезнаходжень морських суден MarineTraffic, доступних на однойменному веб-сайті - http://www.marinetraffic.com/ від 05.02.2021 р. О 11:45 (а.с.53) та у розпорядженні № 6 щодо заборони надання дозволу на вихід судна у море та оформлення виходу судна із морського порту СМП Ольвія m/v PALLADIY (ІМО № 8856261) прапор CAMEROON(а.с59). Оскільки дані докази не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували дійсне місцезнаходження судна чи напрямок його руху на день звернення до суду із даною заявою.

Відповідно до вимог ч.5 ст.30 ЦПК України міститься вказівка щодо виключної підсудності справ про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги. Такі справи мають розглядатись судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно або до якого прямує, або порту реєстрації судна.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

Таким чином, заявником до заяви про забезпечення позову не надано належних і допустимих доказів щодо місцезнаходження судна чи напрямок його руху на день звернення до суду із даною заявою. А також більшість наданих доказів викладені на ангійській мові та не мають перекладу на українську мову.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, вважаю, що заявником при подачі даної заяви не дотримано вимог процесуального законодавства як в частині вимог до заяви про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна (ч. 4 ст. 151 ЦПК) так і щодо дотримання виключної підсудності з розгляду даної заяви (ч.5 ст. 30 ЦПК та ч. 2 ст. 152 ЦПК).

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб`єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб`єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки вона подана без додержання вимог ст. 150-151 ЦПК України.

Керуючись ст. 153 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна - повернути заявнику.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.І. Селіщева