Справа № 368/827/21
Рішення

Іменем України

"03" вересня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа - Кагарлицький районний відділ ДРАЦС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (м.Кагарлик, вул. Володимира Великого,3) про встановлення факту смерті, -

встановив :

Заявник звернувся до суду з даною заявою посилаючись на те, що свідоцтво про смерть її матері, яке видане 08.06.2021 року відділом запису актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної Республіки, в якому дата смерті зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 та місце смерті - Донецька народна Республіка, м. Торез, є недійсним та не створює правових наслідків, в зв`язку з чим заявник не може отримати свідоцтво про смерть матері в органах РАЦС Міністерства юстиції України. А тому просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник та його представник в судове засідання не з`явився, просили слухати справу у їхню відсутність, заяву підтримують в повному обсязі.

Представники заінтересованої особі Кагарлицького районного відділу ДРАЦС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати заявника ОСОБА_3 у смт. Сєверне м.Сніжне Донецької області (наразі окупована територія Донецька народна республіка).

Родині зв`язки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підтверджуються копією свідоцтва про народження та шлюб. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (далі Правила), підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 1 Об/о), форма якого затверджена не азом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у М ністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за№ 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть).

Вказані документи (лікарське свідоцтво про смерть та фельдшерська довідка про смерть) були виданні відповідними лікарськими установами невизнаної Донецької народної республіки. Тобто документи про смерть видаються за формою, встановленою Міністерством здоров`я ДНР, а вони не є прийнятими для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Внаслідок цих обставин, заявниця не може отримати в органах РАЦС Міністерства юстиції України свідоцтво про смерть.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана за межами такої території України.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р, м. Сніжне Донецької області визнається тимчасово окупованою територією, тому зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України.

У відповідності ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими цією статтею, є недійсним і не створює правових наслідків.

Зважаючи на це, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видане 08.06.2021 року відділом запису актів громадянського стану Торезького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної Республіки, в якому дата смерті зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 та місце смерті - Донецька народна Республікам, м.Торез є недійсним та не створює правових наслідків.

Водночас, як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3 Інформаційного листа від 15 квітня 2017 року «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року №990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст.257-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

У відповідності до ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Встановлення даного факту необхідно заявнику для здійснення держаної реєстрації смерті ОСОБА_3 .

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що факт смерті ОСОБА_2 підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, суд вважає, що є достатні підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Торез Донецької області.

На підставі викладеного та керуючись ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.1-ч.3 ст.259, ст.ст.263-265, 268, ст.317, ч.1 ст.319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Макіївка, Донецької області, громадянки України, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на території міста Торез, Донецької обл., Україна.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів .

Повний текст рішення виготовлено 03.09.2021 року.

Суддя : Т.Є.Іванюта