Справа № 465/8553/20 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/811/2910/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації/,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року позивач звернувся до Франківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку зворотної вимоги в розмірі 5 278,50 грн., покликаючись на право регресу.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 06 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації /- відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу 3 000 гривень.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що суму яку він просить стягнути з відповідача, є різницею між фактично завданою шкодою та шкодою завданою з врахуванням фізичного зносу автомобіля. Зазначає, що оскільки страхова компанія постраждалої особи відшкодувала повну вартість відновлювальної роботи автомобіля, а страхова компанія винної особи відшкодувала суму з врахування фізичного зносу автомобіля, обов`язок по відшкодування такої різниці лягає на винну особу, а оскільки страхова компанія постраждалої особи відступила йому право вимоги такої суми до винної особи, він на законних підставах звернувся до суду з даним позовом. Окрім того, звертає увагу на те, що регресні правовідносини жодним чином не можуть бути прирівняні до правовідносин з надання страхових послуг. Вважає, витрати на правову допомогу, яку поніс відповідач, є необгрунтованими.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 06 липня 2021 року та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати скаржник просить покласти на відповідача.

11 листопада 2021 року від ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у взв`язку з тим, що він з 01.10.2021 перебуває на лікарняному у зв`язку з чим позбавлений можливості прибути в судове засідання, а також подати відзив на апеляційну скаргу, у зв`язку з чим просить розгляд справи відкласти та продовжити строк на надання відповідачу відзиву на апеляційну скаргу, однак таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки розгляд даної справи проводиться в спрощеному порядку без повідомлення учасників справи. Окрім цього, апеляційна скарга з додатками завчасно була надіслана як відповідачу так і його представнику, в зв`язку з чим останні мали достатньо часу, щоб скористатися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 листопада 2021 року, є дата складення повного судового рішення 30 листопада 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що відшкодування шкоди винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також, оскільки позивач не є юридичною особою, що створена для здійснення страхової діяльності та не має відповідної ліцензії, то останній не міг набути право регресної вимоги до відповідача.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 грудня 2018 року о 17:40 год. у м.Львові по вул.Княгині Ольги, 5 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Lexus RX», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Відповідно до Європротоколу вказана ДТП сталася з вини відповідача.

На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_2 застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 3824223 від 05 грудня 2017 року, укладеним з ОСОБА_4 (страхувальник).

Також на час вчинення ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача «Lexus RX», номерний знак НОМЕР_1 ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «Subaru Outback», номерний знак НОМЕР_2 завдано технічних пошкоджень, тому ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно із страховим актом № 01002-02 від 05 грудня 2017 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 12 850 гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 в результаті ДТП яка трапилася з його вини, завдано ОСОБА_4 шкоду в розмірі 12850,22 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору страхування, на підставі страхового акту №01002-02 від 05.12.2017, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі 12850,22 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2248 від 29.01.2019 та №2250 від 29.01.2019.

Враховуючи виплачені ПрАТ «СК «ВУСО» кошти по страховому випадку, останнім фактично понесено витрати в розмірі 12850,22 грн.

Також встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу запчастин в автомобілі які підлягали ремонту становить 0,69.

Оскільки повна вартість нових запчастині які були придбані для відновлення (ремонту) автомобіля ОСОБА_4 становить 7650 грн., їхня вартість з врахуванням фізичного зносу склала 2371,50 грн. і саме цю суму ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний» разом з сумою в 5200,22 грн. (вартості ремонту автомобіля) виплатила ПрАТ «СК «ВУСО».

Оскільки ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний» здійснило відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» вартості страхового понесених витрат по даному ДТП з врахуванням фізичного зносу деталей автомобіля, у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги до винної особи відповідача на відшкодування завданих збитків в порядку регресу в розмірі 5278,50 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону прописано, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим Договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до положення п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Із розрахунку, долученого позивачем до матеріалів справи, вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки «Subaru Outback» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 12850,22 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний» з лімітом відповідальності 100 000 грн. за шкоду майну (поліс серії АМ № 006422543, що значно перевищує розмір шкоди (страхового відшкодування), сплаченого позивачем на користь потерпілої особи. Розмір франшизи 0.00 гривень, а відтак, розмір завданого збитку, який вказує позивач, не перевищує ліміту відповідальності відповідача.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою страховиком потерпілої особи страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_2 , в порядку суброгації.

Відносини ж між ОСОБА_2 та його страховиком ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний» як страховика ОСОБА_2 , з вини якої сталася ДТП, покладено обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Зважаючи на положення вищевказаної статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування колісного транспортного засобу (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 3.9 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу внаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Оскільки вартістю завданих збитків автомобілю марки «Subaru Outback» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 12850,22 грн., а вартість матеріальних збитків з врахуванням фізичного зносу становить 7571,72 грн., яка виплачена ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний», в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» наявне право вимоги ОСОБА_2 про стягнення суми в розмірі 5278,50 грн.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією висвітленою в Постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справа № 465/1055/15-ц (провадження № 61-13628св18p).

10.03.2020 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №10/03/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору, серед яких договір страхування №3-01, страхувальник ОСОБА_4 , боржник ОСОБА_2 , сума боргу 5278,50 грн.

Ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Судом не встановлено, що правомірність правочину про відступлення права вимоги, на підставі яких відбувся перехід права вимоги до ФОП ОСОБА_1 , у передбаченому законом порядку спростована.

Відповідний договір про відступлення права вимоги не є предметом перегляду в даній справі.

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Встановивши, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_4 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений ПАТ «Страхова компанія «АСКО Донбас Північний» - ПрАТ «СК «ВУСО» розмір страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача, як нового кредитора підлягає стягненню різниця в розмірі 5278,50 грн.

Частинами 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України відповідно пропорційно змінюється розподіл судових витрат по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та відшкодовується сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 840,80 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн., а всього у розмірі 2102, 00 грн.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

На підтвердження надання ОСОБА_6 правової допомоги та понесених витрат, в суді першої інстанції останній надав Договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, укладений ним з адвокатом Самойленко П.М., додаткову угоду №22 від 22 грудня 2020, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22 грудня 2020, де зазначено види виконаних робіт, витрачений час на їх виконання та їх вартість на суму 3000 грн.00 коп., платіжне доручення від 03.12.2000 про сплату ОСОБА_1 за надання правової допомоги 3000 грн.

Колегія суддів також вважає, що є правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн., які підтверджені позивачем належними доказами.

Що ж до понесених відповідачем витрат на правову допомогу, то такі стягненню з позивача не підлягають, оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 06 липня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації/ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_4 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 320649, завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі 5278 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 2102,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник