ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 641/5210/21

провадження №22-ц/818/5285/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

особа, дії якої оскаржуються Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2021 року, постановлену у складі судді Зелінської І.В.,

УСТАНОВИВ:

Дев`ятого липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі Відділ) в рамках виконавчого провадження (надалі ВДВС) № 50089623 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про виконання постанови Харківського апеляційного суду від 31 травня 2021 року, зобов`язати державного виконавця Відділу, у провадженні якого знаходиться ВП № 50089623 повідомити ОСОБА_1 про виконання постанови Харківського апеляційного суду від 31 травня 2021 року, стягнути з відділу 1280 грн понесених ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу (а.с. 1-12).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2021 року скарга ОСОБА_1 залишена без розгляду.

Суд першої інстанції, пославшись на ч.ч. 2, 4 ст. 183 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), вказав, що оскільки ОСОБА_1 не надав доказів направлення скарги іншим учасникам справи, скарга підлягає поверненню без розгляду.

Не погодившись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 16.07.2021, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. Також просить стягнути з Відділу на свою користь 2560 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у своїх постановах, положення статті 183 ЦПК України не застосовуються до скарг на дії державних виконавців. Повернення ОСОБА_1 його скарги без розгляду, окрім порушення норм процесуального права, порушило також його право на доступ до правосуддя.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 09.07.2021 звернувся до суду зі скаргою на дії Відділу в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_1 його скаргу від 09.07.2021 без розгляду, послався на частини 2, 4 статті 183 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України, що розміщена у параграфі 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 «Письмові заяви учасників справи» розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини 4 статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У частині першій статті 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 16.07.2021, не звернув уваги на те, що частиною другою статті 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосуються та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

А тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц (провадження № 61-1124св21), від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20 (провадження № 61-2247св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21).

Отже, суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_1 скаргу на дії Відділу, з посиланням на статтю 183 ЦПК України, порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, ухвалу суду від 16.07.2021 скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заявлене в апеляційній скарзі клопотання ОСОБА_1 про стягнення з Відділу судових витрат, пов`язаних з отриманням ним правової допомоги при подачі апеляційної скарги на ухвалу суду від 16 липня 2021 року задоволенню не підлягає, оскільки згідно з п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2021 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук