Справа № 302/945/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Міжгірського районного суду від 27 вересня 2021 року (у складі судді Кривки В.П.) про повернення заяви, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2021 р. про захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду від 03.09.2021 р. позов ОСОБА_1 було залишено без руху через несплату судового збору за подачу позову (а.с.8).

22.09.2021 р. до Міжгірського районного суду від ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали судді Міжгірського районного суду від 03.09.2021 р. (а.с.11-12). Позивач указав, що він як споживач фінансових послуг звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою судді Міжгірського районного суду від 27.09.2021 р. (а.с.15-16) (оскаржувана ухвала) позов ОСОБА_1 визнано неподаним і повернуто позивачу.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при укладенні оспорюваного кредитного договору були порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», оскаржуваний кредитний договір є споживчим, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», відтак позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.22 указаного Закону.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що станом на 27.09.2021 р. позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 03.09.2021 р. і не вказано інших підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову до суду, окрім ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Як видно зі змісту позовної заяви 11.04.2021 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 507032117, відповідно до п.1.1 якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 22 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом.

Отже, як видно з матеріалів справи між сторонами виникли відносини з приводу надання відповідачем кредиту позивачу.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 указує, що цей кредитний договір не відповідає, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в ньому відсутня умова про припинення дії договору, про відповідальність кредитодавця, що є підставою для визнання його недійсним.

У силу вимог закону надання фінансовою установою кредиту споживачу фінансових послуг, а саме такі зобов`язання виникли між сторонами, поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак позивач на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

На думку апеляційного суду суддя суду першої інстанції допустився порушення норм процесуального права та дійшов помилкового висновку про визнання неподаною і повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки спірні правовідносини підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» і, відповідно, споживач не має сплачувати судовий збір за подання позову покликаного захистити його права як споживача фінансових послуг.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

В ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 р. про відкриття провадження у справі було вказано, що питання сплати позивачем судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції буде вирішено під час розгляду справи по суті, оскільки колегією суддів констатовано, що позивач є споживачем фінансових послуг, відтак він звільнений від сплати судового збору під час перегляду його справи в усіх судових інстанціях.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу судді Міжгірського районного суду від 27 вересня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

4. Повне судове рішення складено 06 грудня 2021 р.

Судді: