Єдиний унікальний номер справи 336/7708/21
Номер провадження 2/336/4894/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Карабак Л.Г., за участю секретаря судового засідання Тимошенко Н.В., розглянувши у спрощеному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2021 ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом на обґрунтування вимог якого зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_1 налети їй на праві власності за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2004. Відповідачі є родичами позивача, які раніше проживали в будинку до 2005 року. Як відомо позивачу, відповідачі виїхали за межі України та втратили будь-який інтерес до вказаного житла. Будь яких угод між сторонами не укладалось. Реєстрація за вказаною адресою створює перешкоди у здійсненні права власності.

В судове засідання позивач не з`явилася, надав суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх, проти заочного розгляду не заперечує.

В судове засідання відповідачі не з`явилися, причини неявки суду не відомі. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами та у заочному порядку.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2004. Рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно прийнято 15.04.2004.

Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних услуг ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту № 41 від 31.08.2021, з 2005 року відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не проживають у вищезазначеному будинку.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач не проживає у домоволодінні позивача без поважних причин понад встановлені законодавством строки, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним йому будинком, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим привішенням. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так, згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Верховний Суд зазначає, що застосовуючи відповідну практику, суди мають належним чином з`ясувати обставини справи та надати їм правову оцінку, з урахуванням встановлених обставин справи за допомогою «трискладового тесту» як юридичної конструкції, який є засобом перевірки необхідності втручання в права особи, вирішити конфлікт між правами та інтересами ради як власника житла та фізичних осіб, які зареєстровані в житловому приміщенні.

Верховний Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.

Верховний Суд зауважує, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома або недбала поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідно до правового змісту ст.ст. 391, 396 ЦК України підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, задовольнити.

Усунути ОСОБА_9 перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо на нього не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково до Запорізького апеляційного суду у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути також продовжений з підстав, викладених у п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повний текст рішення суду складений 30.11.2021

Суддя Л.Г.Карабак