Справа № 473/44/20
РІШЕННЯ

іменем України

"29" січня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарях судового засідання Радєвій Н.В., Багрін І.А.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Голубничого О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

в січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 зазначала, що з 22.01.2011 року по 29.01.2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 . Сторони припинили між собою сімейні стосунки, проживають нарізно. Після розірвання сімейних стосунків донька залишилася проживати з позивачем.

В зв`язку з чим, ОСОБА_2 , вказуючи на те, що вона здатна створити для дитини кращі умови для проживання, утримання та виховання, зокрема, забезпечена житлом, яке за характеристиками придатне для проживання малолітньої дитини, має самостійний дохід, забезпечила доньку всім необхідним, проявляє багато уваги та турботи до дитини, а тому просила в судовому порядку визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 разом з нею.

В порядку здійснення автоматизованого розподілу головуючим у справі визначено суддю Висоцьку Г.А.

Ухвалою суду від 17.01.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

10.02.2020 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого останній у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 просив відмовити. Вказував на те, що позивач не має власного житла (проживає разом з дитиною в квартирі, що належить відповідачу), не надала належних доказів щодо отримання нею доходів, не приділяє належної уваги вихованню, навчанню, оздоровленню, організації дозвілля дитини. Обумовленими питаннями займається відповідач. Водночас вказував на відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Метою звернення позивача з обумовленим позовом до суду є лише її прагнення самостійно вирішувати питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України.

01.04.2020 року, в зв`язку з відрахуванням зі штату Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області судді Висоцької Г.А., протоколом повторного автоматизованого розподілу справ вказану справу розподілено на суддю Лузан Л.В.

Ухвалою суду від 02.04.2020 року справа прийнята до провадження судді Лузан Л.В.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (подана відповідачем 10.02.2020 року). Останній вказував на те, що він має більшу прихильність до доньки, самостійний стабільний дохід, нерухоме майно в користуванні, в якому створені належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини і може забезпечити дитину усім необхідним. Водночас мати дитини належним чином не опікується дитиною, її навчанням та вихованням, оскільки ставить в пріоритеті своє особисте життя. В зв`язку з чим просив у судовому порядку визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з ним.

Ухвалою суду від 24.12.2020 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Києво-Святошинську районну державну адміністрацію, виключено з числа третіх осіб службу у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 , її представник - адвокат Моценко О.В. не з`явилися. Останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги ОСОБА_2 просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Голубничий О.І. в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 з підстав, вказаних у відзиві на позов, зустрічній позовній заяві. При цьому вказували, що наданий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язування спору між сторонами, не може бути взятий до уваги, оскільки складений органом, який не був своєчасно залучений до участі в справі, носить однобічний характер без врахування доказів, наданих відповідачем щодо ступеню його участі в вихованні, утриманні дитини, створенні для неї кращих умов для проживання.

Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 22.01.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який в подальшому, відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2018 року, розірвано. Сторони мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання сімейних стосунків донька за узгодженням сторін залишилася проживати з матір`ю.

На утримання доньки відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від свого заробітку (доходу), починаючи з 24.01.2018 року, до її повноліття, відповідно до судового наказу, виданого 06.02.2018 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області.

Сторони не можуть узгодити між собою місце проживання спільної дитини. При цьому, звернення позивача з даним позовом та заперечення відповідача проти його задоволення, подача останнім зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з ним, свідчить про наявність такого спору.

Так, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 9 вищевказаної Конвенції держави - учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М. С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Виходячи з викладеного, рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ). Вказана квартира, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 21.06.2010 року виконкомом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 . Проживання позивача разом з дитиною в належній відповідачу квартирі було узгоджено між сторонами з метою недопущення зміни сталого життєвого устрою дитини, про що вказував відповідач у судовому засіданні.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 27.08.2020 року, складеного фахівцем з соціальної роботи Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, квартира з усіма зручностями, загальною площею 74 кв.м., житлові умови задовільні. В квартирі чисто, охайно, наявні сучасні меблі та техніка. У дитини є власна кімната, облаштовані місця для навчання, сну, зберігання речей, в тому числі іграшок. Матір`ю створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Позивач займається підприємницькою діяльністю. Дитина навчається у НВК «ЗНЗ «Європейська школа «Михаїл» І-ІІІ ступенів, ясла-дитячий садок».

Згідно характеристики, виданої вказаним закладом, малолітня ОСОБА_3 зарекомендувала себе як дисциплінована учениця, має навчальні досягнення високого та достатнього рівня, систематично відвідує школу та виконує домашні завдання. Весела, товариська, має багато друзів, завжди охайна. Має гарний вигляд.

Відповідач проживає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до договору оренди, укладеного 14.06.2019 року (строк дії договору до 14.06.2021 року). Останній проживає однією сім`єю з жінкою (в шлюбі між собою не перебувають) та її дітьми: донькою, 2007 року народження, сином, 2012 року народження.

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 16.09.2020 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, вищевказана квартира загальною площею 79 кв.м. складається з трьох окремих кімнат, умови проживання в квартирі задовільні. Квартира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою, зроблено сучасний ремонт, створені умови для перебування дитини.

Відповідач працює в ТОВ «СімКорп Україна» старшим інженером-програмістом, має стабільний дохід. За місцем роботи, проживання характеризуються позитивно, приділяє багато уваги доньці, її навчанню, розвитку, організації дозвілля, турбується про стан здоров`я, систематично сплачує аліменти на її утримання.

08.10.2020 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацію був наданий висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважав можливим визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з позивачем ОСОБА_2 , оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

При цьому, з даного висновку вбачається, що питання стосовно визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації, яке було проведено 22.09.2020 року. На засіданні комісії були присутні сторони. Комісією було заслухано їх пояснення, досліджені надані докази. Встановлено, що сторони мають приблизно однакові житлово-побутові умови, позитивно характеризуються, опікуються дитиною та відсутні передбачені законом обставини, що є перешкодою для передачі кожному з них дитини. В тому числі не було встановлено, що позивач неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Згідно акта оцінки потреб сім`ї від 20.08.2020 року, складеного фахівцем з соціальної роботи Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (досліджений на засіданні комісії, що вбачається з описової частини висновку органу опіки та піклування) ОСОБА_2 сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків щодо доньки, задовольняє її потреби.

Жодних доказів на спростування наведеного, а також щодо нестворення позивачем належних умов для проживання дитини, відповідачем надано не було ні комісії, яка розглядала спірне питання, ні суду. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання з матір`ю права дитини можуть бути порушені, в тому числі, в чому саме полягає таке порушення, встановлено не було.

Разом з тим, відповідачем не надано належних доказів, що зміна звичайного способу життя дитини (зміна місця проживання, побутових умов, оточення, в тому числі з урахуванням наявності у останнього жінки, з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, її неповнолітніх дітей) не вплине негативно на психологічний стан малолітньої ОСОБА_3 .

Згідно висновку психолога від 27.10.2020 року, виконаного за замовленням відповідача, дитина відчуває, зокрема, певний емоційний дискомфорт, що зумовлений наявністю непорозумінь, конфліктів між батьками, проте останні цінні та любимі для неї, остання виражає емоційну прив`язаність до батька, потребує в проведенні разом з ним часу. Зазначене не виключає наявності аналогічної прив`язаності до матері.

Інформації щодо предмета доказування по вказаній справі обумовлений висновок не містить.

При вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, в контексті першочергового урахування інтересів саме дитини, які переважають над інтересами батьків, суд враховує, відповідно до наданих сторонами доказів, усталений спосіб життя дитини з матір`ю (весь час після припинення сімейних стосунків між сторонами дитина проживає з позивачем), виконання останньою батьківських обов`язків належним чином, вік, стать дитини, яка на цей час потребує особливої уваги та турботи матері, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, висновок органу опіки та піклування, який, як встановлено в судовому засіданні, відповідає інтересам дитини (доказів того, що під час підготовки висновку орган опіки та піклування діяв не в межах своїх повноважень, з порушенням встановленого порядку надано не було).

При цьому, заперечення відповідача зводяться до обґрунтування належного виконання ним своїх батьківських обов`язків та наявності перешкод у спілкуванні з дитиною.

Між тим, належна увага вихованню, навчанню, оздоровленню, організації дозвілля дитини є безумовним обов`язком батька, а тому не може розглядатися як аргумент проти визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, тоді як питання наявності перешкод у спілкуванні з дитиною може бути вирішено в судовому порядку.

Що стосується застосування положень ст. 171 СК України.

Так, дійсно за положеннями вказаної статті, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

При цьому, думка дитини може відображатись у письмових доказах (висновках психологічних досліджень, висновках органів опіки та піклування, письмових зверненнях дитини до суду, тощо); електронних доказах (відео, аудіо зверненнях до суду, повідомленнях у соціальних мережах, тощо); висновках психологічної експертизи, психологічного обстеження; показаннях дитини (особисто в залі судового засідання, за допомогою відеоконференції), про що судом сторонам було неодноразово роз`яснено. Жодна з сторін не проявила ініціативу з цього питання та не надала відповідні докази.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, в тому числі з метою виключення можливості спричинення дитині зайвих хвилювань, що зумовлене зміною звичайного способу життя, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю, з зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, в свою чергу, в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_5 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави (не сплачений позивачем при зверненні з даним позовом до суду).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, разом з її матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Києва.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.02.2021 року.

Суддя Л.В.Лузан