Номер провадження: 22-ц/813/5256/21
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2020 року у складі судді Мишко В.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 5500 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України по курсу купівлі-продажу складає 148 500 грн.

Одночасно позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:018:0046, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, садівничий кооператив «Дружба», що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №658248.

В обґрунтування вимог заяви позивач послалася на те, що правовий зв`язок між забезпеченням позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку полягає в тому, що існує очевидна небезпека того, що у разі продажу або будь-якого відчуження вказаної земельної ділянки може зробити неможливим виконання рішення в майбутньому у разі задоволення позовних вимог позивача. Крім того, під час дії карантину, доходи позивача значно зменшились, а відповідач не реагує на прохання погасити будь-яку частину боргу.

Ухвалою Білгород -Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2020 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви та накласти арешт на земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :02:018:0046, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, садівничий кооператив «Дружба», що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №658248.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що порушує принципи справедливості та верховенства права. Суд першої інстанції не вирішив питання щодо захисту законних прав та інтересів позивача, фактично накладенням арешту на майно відповідача, захистивши майнові інтереси останнього, який за більш ніж пів року не повернув позивачу борг.

В судове засідання 30.09.2021 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі N361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, матеріали справи містять не обхідні докази для її розгляду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити її розгляд без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 06.12.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N381/4019/18 (провадження N14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі N753/22860/17 (провадження N14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 5 500 доларів США, посилаючись на те, що вказану суму передала відповідачу в якості авансу за домовленістю в майбутньому укласти з відповідачем договір купівлі-продажу земельної ділянки, вартість якої складає 65 000 доларів США. З метою забезпечення позову, позивач просила накласти арешт на вказану земельну ділянку, яка належить на праві власності відповідачу.

З вказаного вбачається, що сума заявленого боргу та вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт, не є співмірними.

Разом з тим позивач не надала суду доказів, що у власності відповідача відсутнє інше майно, що ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості відмови в забезпеченні позову не узгоджуються з вимогами наведених правових норм, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять обставин, які б свідчили про порушення місцевим судом вимог закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2020 року, без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 06.12.2021.

Головуючий:

Судді: