Номер провадження 22-ц/804/326/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду Донецької області від 29 жовтня 2020 року у складі суду Васильченко О.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

09 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду до відповідачки ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що він має сина ОСОБА_5 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі з ОСОБА_6 , укладеного 26.03.1994 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.03.2019 року його визнано батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю якої - ОСОБА_3 , він у шлюбі не перебував.

Після набрання законної сили рішенням суду про визнання батьківства, він звернувся за місцем роботи із заявою щодо перерахування 33% відсотків щомісячного доходу рівними частинами на утримання його дітей, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 01.05.2019 року. Не зважаючи на вказане, відповідач звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів доходу, приховавши що в позивача є ще одна дитина та він у добровільному порядку сплачує аліменти на обох дітей.

30.05.2019 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі ? частини з усіх видів його доходу, починаючи з 15.05.2019 року. На теперішній час матеріальне становище позивача суттєво змінилось, оскільки він повинен сплачувати аліменти на утримання двох дітей в сукупному розмірі 41,66 % від доходу, а також несе витрати по утриманню квартири та орендної плати.

Син, який на теперішній час досяг повноліття навчається у вищому навчальному закладі. На підставі викладеного, просив зменшити розмір аліментів, стягнутих на підставі судового наказу від 30.05.2019 року, з 1/4 частини усіх видів заробітку, на 1/6 частину усіх видів заробітку починаючи від дня звернення до суду з позовною заявою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 29 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не є підставою зменшення розміру аліментів на утримання дитини, наявність на утримання у позивача іншої повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Також посилання позивача на той факт, що на теперішній час він повинен сплачувати аліменти на утримання двох дітей в сукупному розмірі 41,66 % від доходу, який отримує позивач, не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки такий розмір відрахувань не перевищує граничних розмірів відрахування, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку із наданням матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідачка ввела суд в оману, не зазначивши, що позивач має ще одну, на той час ще неповнолітню дитину, що призвело до помилкового стягнення аліментів в розмірі ? частини. Суд першої інстанції не врахував, що позивач надає допомогу своїй матері, яка отримує пенсію, середній розмір якої становить 2300грн. на місяць, та не звернув уваги на те, що з 2016 року, в зв`язку з переводом працювати в м. Київ, позивач вимушений орендувати житло в м.Києві, та утримувати житло у м. Маріуполі. Судом першої інстанції не було враховано матеріальне становище відповідачки, так як обов`язок по утриманню дитини покладається законом на обох батьків згідно ст. 180 СК України.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_2 , його представник ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи попереджені належним чином, підтвердженням чого є заяви представника позивача ОСОБА_1 та третьої особи про розгляд справи у їх відсутність.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З 26.03.1994 року позивач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 03.08.2009 року.

Від шлюбу мають повнолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20.09.2001 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28.03.2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання батьківства було задоволено, ОСОБА_2 визнано батьком малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесено зміни до актового запису про народження № 824 від 09.07.2009 року. З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 03.05.2019 року вбачається, що батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено ОСОБА_2

На підставі судового наказу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30.05.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.05.2019 року та досягнення дитиною повноліття.

З наданих позивачем довідок про доходи вбачається, що його сукупний дохід з січня 2019 року по травень 2019 року включно складав 136 567,59 грн., з яких в якості аліментів сплачено 7069,16 грн., з червня 2019 року по червень 2020 року складав 399 798,16 грн., з яких в якості аліментів сплачено 188623,42 грн. Крім цього, як вбачається з довідки про доходи № 6231 2223 8590 1205 , за період з липня 2019 року по червень 2020 року позивач отримував пенсію, розмір якої за вказаний період складає 40289,96 грн.

Як вбачається з довідки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» № 66-04-180/368 від 10 вересня 2020 року, ОСОБА_5 навчається у навчальному закладі за денною формою навчання, на держбюджетній основі, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 03.06.2020 р. при розгляді справи № 760/9783/18-ц.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідачка ввела суд в оману, не зазначивши, що позивач має ще одну, на той час ще неповнолітню дитину неспроможні.

Відповідно положень п.6 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі ? частини.

Як вбачається з позовної заяви та копії судового наказу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.05.2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини з вимогою в межах розміру стягнення передбаченого Законом.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що позивач надає допомогу своїй матері, яка отримує пенсію, середній розмір якої становить 2300грн. на місяць необґрунтовані.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, що його матір потребує матеріальної допомоги, що він їй її надає і що він єдина особа від якої матір має можливість отримувати допомогу.

Доводи апеляційної скарги, що з 2016 року він працює в м. Києві, де вимушений орендувати житло, та нести витрати на утримання житла у м. Маріуполі непереконливі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач крім заробітної плати отримує пенсію за вислугу років, розмір якої за період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року складає 40289,96грн.(а.с.106)

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 зроблено висновок, що оскільки позивач не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а навпаки судом було встановлено збільшення доходів останнього, підстави для зменшення розміру аліментів відсутні.

За вказаних обставин доводи представника позивача про незаконність судового рішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, позивачем та його представником не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Донецької області від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

В.П.Принцевська