Справа № 308/1361/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Зборовської Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді заяву Фурсова Олени Артурівни, в інтересах якої діє АБ «Турецька і партнери», в особі директора адвоката Турецької Євгенії Андріївни, про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою Фурсова Олени Артурівни, в інтересах якої діє АБ «Турецька і партнери», в особі директора адвоката Турецької Євгенії Андріївни, до товариства з обмеженою відповідністю «Діджи Фінанс» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Фурсова Олена Артурівна, в інтересах якої діє АБ «Турецька і партнери», в особі директора адвоката Турецької Євгенії Андріївни, до товариства з обмеженою відповідністю «Діджи Фінанс» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаної заяви посилається на те, що до суду позивачем подано позов про визнання частково недійсним договору № 2303/К/1 про відступлення права вимоги від 02.09.2020 року в частині відступлення права вимоги по кредитному договору № 375/ФКВ-07 та договору іпотеки № 375/Zфквіп 07-01, щодо ОСОБА_1 .

Зазначає, що 29.10.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 375/ФКВ-07, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США на строк з 29.10.2007 року до 28.10.2022 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта банк». Згідно з вказаним договором про передачу активів ПАТ «Дельта банк» набув права вимоги по кредитному договору. На забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору було укладено договір іпотеки № 375/Zфквіп 07-01 від 30.10.2007 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та договір поруки від 29.10.2007 року, де поручителем виступив ОСОБА_2 . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.2012 року у справі № 712/4940/2012, яке залишено в силі апеляційним судом Закарпатської області, стягнуто солідарно на користь ПАТ «Дельта банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 510608,63 гри. заборгованості за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року. На виконання даного рішення кредитором було отримано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання у встановлені законом строки. Зазначене рішення суду частково виконано. Відповідно до наведеного ПАТ «Дельта банк» набуло права стягувача і перестало бути кредитором. 07.09.2020 року на адресу позивача надійшло повідомлення-вимога за вих. № 27/з/лід від ТОВ «Діджи Фінанс» з вимогою сплати 1742853,99 грн. боргу за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року, а також повідомлено про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вимога на 1232245,33 грн. перевищує реальну суму боргу.

У поданій заяві про забезпечення позову, посилаючись на те, що 07.06.2014 року набув чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вказує, що майно за адресою: АДРЕСА_1 , підпадає під всі положення, передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме: нерухоме житлове майно є предметом іпотеки і виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті; зазначене нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника позивача; загальна площа зазначеного нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири, а становить 68,4 кв.м.

Звертає увагу, що враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення дій для запобігання такому порушенню.

Зауважує, що в даному випадку має місце наявність достатніх підстав для вжиття такого заходу для забезпечення позову як накладення арешту на майно, яке відповідач ТОВ «Діджи Фінанс» має намір привласнити, оскільки такий захід оптимально узгоджується з предметом даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

При цьому згідно з ч. 4 ст. 153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

В силу наведених приписів цивільного процесуального закону розгляд заяви про забезпечення позову здійснено після відкриття провадження у даній цивільній справі без повідомлення учасників справи.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Положенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

З контекстного аналізу наведених норм слідує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Як встановлено судом, предметом позову у даній цивільній справі є: визнання частково недійсним договору № 2303/К/1 про відступлення права вимоги від 02.09.2020 року в частині відступлення права вимоги по кредитному договору № 375/ФКВ-07 та договору іпотеки № 375/Zфквіп 07-01, щодо ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 375/ФКВ-07, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США на строк з 29.10.2007 року до 28.10.2022 року.

30.06.2010 року між TOB «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта банк», згідно з яким ПАТ «Дельта банк» набуло права вимоги по кредитному договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № 375/Zфквіп 07-01 від 30.10.2007 року, предметом іпотеки за яким виступила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також договір поруки від 29.10.2007 року, згідно з яким поручителем виступив ОСОБА_2 ..

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2012 року (справа № 712/4940/2012) стягнуто солідарно на користь ПАТ «Дельта банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 510608,63 грн. заборгованості за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року.

На виконання зазначеного рішення банком отримано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання, та дане рішення суду виконано частково.

Матеріалами справи встановлено, що на адресу позивача надійшло повідомлення-вимога ТОВ «Діджи Фінанс» за вих. № 27/з/лід від 07.09.2020 року, відповідно до якої товариством пред`явлено вимогу сплатити 1742853,99 грн. боргу за кредитним договором № 375/ФКВ-07 від 29.10.2007 року, а також повідомлено про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором № 2303/К/1 про відступлення права вимоги від 02.09.2020 року ПАТ «Дельта банк» відступило своє право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс» в межах кредитного портфелю.

Наведені заявником у заяві про забезпечення позову обставини, на думку суду, не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів. Наразі заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, виходячи з того, що подана заявником заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали справи відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких вона звернулася до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до розгляду справи по суті існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом не встановлено.

Обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення є предметом доказування.

Згідно зі ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість обов`язок доведення наявності обставин щодо можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову покладено ЦПК України на заявника. Заявником наявність цих обставин не доведено суду.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що наведені заявником обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів, а тому, з урахуванням того, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260, 353-355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви Фурсова Олени Артурівни, в інтересах якої діє АБ «Турецька і партнери», в особі директора адвоката Турецької Євгенії Андріївни, про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою Фурсова Олени Артурівни, в інтересах якої діє АБ «Турецька і партнери», в особі директора адвоката Турецької Євгенії Андріївни, до товариства з обмеженою відповідністю «Діджи Фінанс» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги в частині відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай