Дата документу 30.11.2021 Справа № 554/6503/21
Справа № 554/6503/21
Провадження 2/554/2537/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді Бугрія В.М., при секретарі Шевченко О.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, визначення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 вересня 2013 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який був юридично оформлений виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 80. Вони мають дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та вона займається її вихованням і утриманням. На час звернення до суду з вказаним позовом вона перебуває з відповідачем в стані розлучення, справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді у Київському районному суді м. Полтави. 01.07.2015 вони з відповідачем в період шлюбу , за спільні кошти придбали майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . На підставі акту прийому-передачі квартири б/н від 01.03.2017, що виданий ТОВ «Архімета», на ім`я відповідача право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1101. Квартира двокімнатна загальною площею 68.5 кв.м, житловою площею 35.5 кв.м , складається із кімнати 1-а(4) площею 16.6 кв.м, 2-а кімнати (6) площею 18.9 кв.м, коридору (1) площею 8.2 кв.м, кухні (3) площею 9.7 кв.м., санвузла (5) площею 4.1 кв.м, комори площею 3.4 кв.м. Квартира обладнана балконом ( ІІ) площею 3.7 кв.м, балконом (1) площею 3.4 кв.м, комори (7). Відповідач не визнає її право власності на квартиру, створює перешкоди у користуванні квартирою та умови неможливі для проживання, які полягають у провокуванні конфліктів та сварок, відключення гарячої води, спонукає її з дочкою до того, щоб вони покинули квартиру. Зазначала, що оскільки спірна квартира придбана ним в період шлюбу за спільні кошти, квартира є її і відповідача спільною сумісною власністю, і вона має право на Ѕ частку квартири. Також зазначала, що з урахуванням того, що у неї на утриманні знаходиться спільна з відповідачем малолітня дитина, то її частка в спільному сумісному майні подружжя, відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, повинна бути збільшена до 5/8 частини квартири. Крім того позивач зазначала, що відповідач усіляко перешкоджає їй та доньці користуватись квартирою, постійно виганяє її з квартири. Так як їхня спільна дитина проживає з нею і вона займається вихованням і утриманням дочки, а відповідач у цьому участі не приймає, перешкоджає їй та доньці користуватись квартирою, просила визначити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування 2-а кімнату (6) жилою площею 18.9 кв.м, а відповідачеві кімнату 1-а (4) площею 16.6 кв.м. Стягнути з відповідача на її користь витрати по справі.

Провадження у справі відкрите 16.07.2021 за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. Її представник, адвокат Васильєва Л.М. надала заяву, в якій просила розглядати справу у порядку заочного провадження. У зв`язку з неодноразовою неявкою у судові засідання відповідача та його представника. Просила справу розглянути у її відсутність, задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися про причини своэї неявки суд не повідомляли, не надавали заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи у їхню відсутність.

Вирішуючи питання про розгляд справи у порядку заочного провадження суд враховує, що у провадженні суду справа перебуває з 12.07.2021 та призначалась до судового розгляду неодноразово. Відповідач жодного разу у судові засідання не з`явився, відзив на позов не надавав. За заявою представника відповідача судове засідання, що було призначене на 03.11.2021 відкладене. Предстаник відповідача ознайомився з матеріалами справи, але у судове засідання не прибув, про причини своєї неґявки суд не повідомив. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так як відповідач та його представник повторно не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідмоляли не надавали заяв про відкладення розгляду справи та не надавали суду доказів поважності їхньої неявки у судове засідання суд ухвалив розглядати справу у порядку заочного провадження.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд дійшов до висновку про часткове засдоволення позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року. Шлюб юридично зареєстрований в Щербанівській сільській раді Полтавського району і області, актовий запис № 80.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка, ОСОБА_3 , яка проживає з позивачем.

У період шлюбу , 01.07.2015 сторони придбали майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі акту прийому-передачі б/н від 01.03.2017 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1101 зареєстроване за відповідачем.

Із наданих позивачем доказів, якими є свідоцтво про шлюб, правовстановлюючі документи на спірну квартиру, технічний паспорт на квартиру, убачається, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання , ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби тощо) самостійного заробітку ( доходу).

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17, постанові КЦС Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справа № 501/2211/18. Ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено: 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність виявляється в тому, що: дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підстав наданих йому доказів; особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; сторони самостійно визначають, які саме докази подавати суду, а які притримати; особи, які беруть участь у справі, можуть брати участь у справі особисто або через представників; кожна особа зобов`язана доказати факти, на які вона покликається; у разі невиконання процесуальних обов`язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки.

Диспозитивність (від лат. Dispono розпоряджаюся) це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності перш за все розкривається через положення хто хоче здійснити свої права, має сам потурбуватися про це. Вказані принципи надають кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Будучи обізнаним про наявність у суді справи про розподіл спільного майна подружжя, відповідач відзив на позов не надав, не оспорював та не спростовував презумпції спільності права власності на спільне майно, квартиру АДРЕСА_1 , отже слід дійти до висновку, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності сторонам по справі та підлягає поділу між ними.

Як зазначено вище частина 3 статті 12 ЦПК України покладає обов`язок надання доказів, які мають значення для справи і на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом на кожну сторону у справі, що розглядається.

Одними із позовних вимог є вимоги позивача про збільшення її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру до 5/8 частин з підстав, передбачених ч. 3 ст. 70 СК України.

Разом з тим позивач не надала суду жодного доказу у підтвердження вказаних позовних вимог, а її посилання на те, що відповідач не надає достатніх коштів на утримання дитини не є належними доказами, в розумінні ст.. 76 ЦПК України.

Отже враховуючи вимоги частини 1 статті 70 СК України про розмір часток у праві спільної сумісної власності подружжя, які є рівними, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири.

Статтею 66 ( ч. 1 ) СК України передбачено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так як суд дійшов до висновку про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири, то щодо позовних вимог про визначення порядку користування спірною квартирою суд виходить з наступного.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Як убачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно даних технічного паспорту спірна квартира складається із двох ізольованих кімнат площею 16.6 кв.м та 18, 9 кв.м. Співвласників на квартиру два.

Сторони мають малолітню дочку, яка проживає з позивачем.

За вказаних обставин наявні підстави для задоволення позовних вимог про визначення порядку користування спірною квартирою, з виділенням у користування позивачці, яка проживає разом з малолітньою дитиною, кімнату площею 18.9 кв.м, відповідачеві кімнату площею 16.6 кв.м, а підсобні приміщення залишити у загальному користуванні.

Одними із вимог позивача є стягнення з відповідача на її користь судових витрат, які складаються із сплати судового збору у розмірі 3 938.78 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд дійшов до висновку про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири, то слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 150.78 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховую правовий висновок Верховного Суду. У справі № 820/479/18 Верховний Суд зазначив, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен (ВС/КАС у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020) у цьому рішенні Верховним Судом зазначено, щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, КАС звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Враховуючи що позовні вимоги судом задоволені частково , а відповідач не оспорював стягнення з нього вказаних витрат, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

При звернення до суду із вказаним позовом позивачем оплачені судовим збором лише позовні вимоги майнового характеру, тоді як позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою ( немайнові вимоги) судовим збором у розмірі 908 грн не оплачені.

Так як суд задовольнив позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою, судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

На підставі ст., ст.. 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68.5 кв.м, житловою площею 35.5 кв.м , у складі: кімнати 1-а(4) площею 16.6 кв.м, 2-а кімнати (6) площею 18.9 кв.м, коридору (1) площею 8.2 кв.м, кухні (3) площею 9.7 кв.м., санвузла (5) площею 4.1 кв.м, комори площею 3.4 кв.м. Квартира обладнана балконом ( ІІ) площею 3.7 кв.м, балконом (1) площею 3.4 кв.м, комори (7).

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виділити у користування ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 кімнату 2а (6) площею 18.9 кв.м.

Виділити у користування ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 кімнату 1а (4) площею 16.6 кв.м.

Коридор (1) площею 8.2 кв.м, кухню (3) площею 9.7 кв.м., санвузоз (5) площею 4.1 кв.м, комору площею 3.4 кв.м , комору (7) залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 150. 78 грн. ( дванадцять тисяч сто п`ятдесят гривень 78 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. ( дев`ятсот вісім грн).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 .

Суддя Бугрій В.М.