Справа № 296/3629/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

"08" грудня 2021 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Сингаївський О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №296/3629/21,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором №20/12/2007/840-Н/770 від 20 грудня 2007 року, предметом якого є надання у тимчасове користування грошових коштів в сумі 87 500 доларів США; припинення договору іпотеки за №11731 від 20 грудня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 ; зняття заборони відчуження вказаного нерухомого майна, що накладена на підставі оскаржуваного договора іпотеки (а.с.1-4).

06 грудня 2021 року позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить суд заборонити будь-яким нотаріусам та державним реєстраторам вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення його позову може стати на заваді чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки вказана заборона є єдиною гарантією ефективного судового захисту та реального поновлення порушених його прав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Дослідивши матеріали справи та доводи, викладені позивачем у заяві, суд вважає, що є підстави для забезпечення вказаного позову до вирішення спору в суді.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, п.п.1-4 Постанови Пленуму передбачено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із копії оскаржуваного договору іпотеки від 20 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєтаком В.Я. і зареєстрованого в реєстрі за №11731, ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору №20/12/2007/840-Н/770 від 20 грудня 2007 року, передав в іпотеку, а Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», прийняло в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Пунктом 3.2. ст.3 та п. 5.3. ст.5 Договору визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли у момент настання строку виконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених за цим договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у випадку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон); права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону. Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, вказаних підстав.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Крім того, ст.38 Закону визначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» 21 червня 2021 року втратив чинність.

ОСОБА_1 у своєму позові та заяві про забезпечення позову зазначає, що між ним та банком питання про заборгованість за кредитним договором №20/12/2007/840-Н/770 від 20 грудня 2007 року було врегульовано у 2011 році, в зв`язку з повним виконанням зобов`язань.

Однак, у відзиві за №089-60-960/21 від 17 серпня 2021 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який з 28 вересня 2020 року здійснює виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку, вказує, що на момент запровадження тимчасової адміністрації грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед банком не виконані (а.с.54-58).

Таким чином, спір між сторонами існує.

З огляду на викладене, суддя встановив, що термінове вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 викликане тим, що до моменту винесення судом рішення у справі та набрання ним законної сили, існує реальна загроза того, що відповідач має можливість задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, про що внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після чого, знецінити, продати або безоплатно передати його третім особам, і тим самим унеможливити виконання рішення суду, що може викликати очевидну безпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що заявлені вимоги про вжиття заходів забезпечення позову підлягають задоволенню, що є співмірним із заявленими позовними вимогами і є заходом, який спроможний забезпечити незаподіяння істотної шкоди законним правам та інтересам позивача у період розгляду судом цивільної справи за його позовом.

Керуючись положеннями ст.149, 150, 153, 157, 260 ЦПК Ураїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Заборонити будь-яким нотаріусам та державним реєстраторам в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

За данною ухвалою стягувачем є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 25.03.2000 Богунським РВ УМВС України в Житомирській області, адреса: АДРЕСА_2 ), а боржником Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (ідентифікаційний номер 20025456, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Київ, 04053).

Копію ухвали направити до Корольовського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) для виконання.

Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Житомирському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О. П. Сингаївський