Справа № 175/1590/21
провадження 2/175/521/21
02 вересня 2021 року Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області
у складі: головуючого
судді Васюченко О.Г.
з секретарем Сотник Г.В.
за участю прокурора Мухи Я І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в у смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради про позбавлення батьківських прав,
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради про позбавлення батьківських прав.
Згідно позовних вимог просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судове засідання позивач не з`явилась, згідно заяви, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду.
Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду. На підставі ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу в заочному порядку.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Представник третьої особи - у судове засідання не з`явився, надіславши до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 28 серпня 2007 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації актів про одруження року зроблено відповідний актовий запис №81. Від зазначеного шлюбу у них з відповідачем народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданим 21 січня 2008 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2011 року, (справа № 2-3446/11), яке набрало законної сили 02 травня 2011 року, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2011 року (справа № 2-3441/11), яке 23 травня 2011 року набрало законної сили, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21.02.2011 року та до повноліття дитини.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З моменту розлучення і до цього часу відповідач не цікавиться життям неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не телефонує, не пише, не виявляє будь-якого бажання побачити сина.

Також відповідач не надавав і не надає жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина. Так, за рішенням суду від 10 травня 2011 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.02.2011 року і до повноліття дитини, однак аліменти не сплачує. Згідно довідки розрахунку виданої відділом ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України відповідачем, відповідно до виконавчого листа № 2-3441 про стягнення аліментів виданого 01.08.2011 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська не сплачено на користь ОСОБА_1 жодної копійки та заборгованість по сплаті аліментів станом 01.08.2018 рік складає 82 924,33 грн. та згідно довідки Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованість по сплаті аліментів від 25 червня 2021 року станом на 01.06.2021 року складає 185936,20 грн.

Крім того, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності зі ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частина 4 ст.155 СК України визначає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги ситуацію яка склалася те, що відповідач не проживає з сином, не приділяє належної йому уваги, то суд вважає, що дитина дійсно позбавлена батьківського піклування зі сторони батька. Дитина проживає разом з позивачем, вона забезпечує його всіма належними умовами для розвитку та займається його вихованням, вищевказані обставини також підтверджуються наданим суду висновком орану опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивачів підлягають відшкодуванню судовий збір в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 280, 315 ЦПК України, ст.ст. 157, 164-168, 180 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Васюченко