ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5949/20
Провадження № 2/210/379/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"01" грудня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В.Є., розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін заяву, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА-КОМ», треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про усунення порушення права на недоторканість приватного життя, заборону збирання, зберігання, обробка, використання та поширення конфіденційної інформації про особисте та сімейне життя людини та дотримання виконання Україною вимог ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 32 Основного Закону України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною відмову ТОВ «НОВА-КОМ» щодо отримання інформації про правота підстави отримувати, збирати, зберігати, використовувати та поширювати конфіденційну інформацію про особисте та сімейне життя, будь-які відомості та дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події стосунки тощо щодо нього та його родини з метою отримання прибутку та без такого;

- зобов`язати ТОВ «НОВА-КОМ» знищити всю інформацію, яку отримують, збирають, зберігають, використовують та поширюють, яка стосується його, його родини, його майна, відносин майнового та немайнового характеру, обставини, стосунки, події, про що скласти акт та видати йому на руки.

На підтвердження позовних вимог зазначив (зокрема), що він звернувся до відповідача з заявою щодо з`ясування питань щодо правомірності використання, обробки та збереження персональних даних його та його родини, відповідач дані заяви проігнорував.

Йому стало відомо, що ТОВ «НОВА-КОМ» отримує, збирає, зберігає, використовує та поширює конфіденційну інформацію про особисте та сімейне життя, будь -які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки щодо нього та його родини без його згоди, що є порушенням його прав.

Зазначає, що, оскільки одним з видів діяльності ТОВ «НОВА-КОМ» (згідно витягу з Єдиного державного реєстру) є «Оброблення даних…», то ТОВ «НОВА_КОМ» отримує прибуток з отримання, збирання, використання та поширення його конфіденційних даних, на що згоду він не надавав.

Наводить посилання на судові рішення ЄСПЛ та Верховного суду, норми Конституції України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод , тощо.

Відповідач у справі з позовними вимогами не погодився, надав відзив, згідно якого позов не визнав у повному обсязі.

Позивач до відповідача з вказаною у позові заявою не звертався взагалі.

Крім того, позивач не довів сам факт наявності у відповідача будь-яких його персональних даних, факт їх обробки, використання, отримання від цього прибутку, тощо.

Просив у позові відмовити.

Суд, вивчивши документи та матеріали, що містяться у справі та надані сторонами, доходить наступних висновків:

Відповідно до п.п.4,5 ч.3 ст.2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є (зокрема) змагальність та диспозитивність.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Аналогічно, згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (…).

Таким чином, згідно вказаних норм ЦПК України, суд зобов`язаний розглянути позов в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами (зокрема-позивачем) доказів на підтвердження своїх вимог.

При цьому суд не має права збирати докази з власної ініціативи та може витребувати їх виключно за відповідним клопотанням сторін (за виключенням прямо передбачених Законом підстав, які у даній справі відсутні).

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів взагалі жодного факту, наведеного у його позовній заяві.

Жодного доказу на підтвердження фактичних обставин, викладених у заяві, ним не надано, жодного клопотання про їх витребування не заявлено.

Так, позивач стверджує, що звертався до відповідача з листами, копії яких долучає до позову, проте у справі не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини - корінців поштових відправлень, квитанцій (в разі направлення їх поштою чи службами доставки), відміток про їх отримання на самих листах (в разі особистого звернення), тощо.

Отже, суд доходить до висновку про недоведеність даного ствердження позивача.

Також суд вважає недоведеними усі ствердження позивача щодо ніби то отримання, збирання, використання та поширення його конфіденційних даних відповідачем, оскільки вказані ствердження позивача носять декларативний, формальний та неконкретний характер та також не доведені жодним доказом взагалі.

Так, позивач не зазначив, які саме його персональні дані знаходяться у відповідача, яким чином отримуються, використовуються, обробляються, передаються, тощо.

Також позивачем не заявлено жодного клопотання про витребування жодних доказів, у т.ч. - на підтвердження вказаних вище обставин, у випадку, якщо він самостійно не мав змоги їх отримати.

Отже, суд доходить до висновку, що позивачем у справі взагалі не надано жодного доказу на підтвердження своїх вимог, і, отже, не виконано прямо передбачений ЦПК України обов`язок доказування обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, в порушення вимог ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України.

Також позивачем не заявлено жодного клопотання про їх витребування, тощо, у зв`язку з чим суд констатує необхідність застосування наслідків, пов`язаних з невиконанням даних процесуальних дій згідно ч.4 ст.12 ЦПК України.

Суд при цьому повторно констатує наявність прямої заборони для суду збирати докази з власної ініціативи згідно вимог ч.2 ст.13 та ч.7 ст.81 ЦПК України.

За таких обставин, фактично, наявність заперечень відповідача на позовну заяву не має процесуального значення, оскільки у будь-якому випадку заявлений позов без будь-яких доказів обґрунтованості позовних вимог задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА-КОМ», треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про усунення порушення права на недоторканість приватного життя, заборону збирання, зберігання, обробка, використання та поширення конфіденційної інформації про особисте та сімейне життя людини та дотримання виконання Україною вимог ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 32 Основного Закону України - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко