П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Київ

справа № 2-2890/11

провадження № 22-ц/824/293/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у складі судді Плахотнюк К.Г., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний альянс» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ТОВ «Перший Інвестиційний Альянс» звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи - ПАТ «АКБ «Капітал», ОСОБА_1 , Бориспільський МР ВДВС ЦМРУ МЮ, мотивуючи яку зазначив, що 23 червня 2011 року Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість за кредитним договором №31-К.02/20/07/07 від 20 липня 2007 року в розмірі 1 111 863 грн. 83 коп., судовий збір в сумі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього в сумі 1113683 грн.83 коп.

04 серпня 2011 року на виконання вказаного судового рішення видано виконавчі листи.

Постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 25 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57511125.

В подальшому, 01 жовтня 2019 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ТОВ «Перший Інвестиційний Альянс» було укладено договір факторингу №13486837 -1, внаслідок чого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема, ТОВ «Перший Інвестиційний Альянс» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником за договором кредиту №31-К.02/20/07/07 від 20 липня 2007 року, а також новим стягувачем у виконавчому провадженні.

Отже, посилаючись на викладені обставини, заявник просив замінити ПАТ «АКБ «Капітал» на його правонаступника ТОВ «Перший Інвестиційний Альянс» у виконавчому провадженні № 57511125.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року заяву задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому листі №2-2890/11 виданого Голосіївським районним судом міста Києва на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 червня 2011 року ПАТ «АКБ «Капітал» на ТОВ «Перший Інвестиційний Альянс».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу суду через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Перший Інвестиційний Альянс».

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає про те, щоТОВ «Перший Інвестиційний Альянс» не можна визнати фактором за договором факторингу №13486837 -1 від 01 жовтня 2019 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що вказане товариство є фінансовою установою відповідно до статей 1, 4, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та має відповідну генеральну ліцензію на здійснення грошових операцій у іноземній валюті.

ОСОБА_1 також вказує, що про укладення договору відступлення прав вимоги її, в порушення вимог частини 1 статті 516 ЦК України повідомлено не було.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що суд допустився грубої помилки замінивши стягувача у виконавчому листі, хоча заявник просив суд замінити стягувача у виконавчому провадженні.

Учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 , подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу, як незаконну.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що Голосіївським районним судом м. Києва 23.06.2011 року було ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «АКБ «Капітал» до ОСОБА_1 , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість за кредитним договором №31-К.02/20/07/07 від 20.07.2007 року в розмірі 1111863 грн. 83 коп., судовий збір в сумі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн., а всього в сумі 1113683 грн.83 коп.

04.08.2011 року на виконання вказаного рішення видано виконавчі листи.

Постановою від 25 жовтня 2018 року державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 57511125.

01.10.2019 року між ПАТ «АКБ «Капітал» та ТОВ «Перший Інвестиційний Альянс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові своє право грошової вимоги, що належить йому на підставі договорів кредиту за переліком, наведеним в додатку № 2 до цього договору, які укладені між Клієнтом та фізичними особами позичальниками.

Відповідно до вимог ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Задовольняючи заяву суд ТОВ «Перший інвестиційний альянс», суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості, з чим погоджується і колегія суддів, в той же час суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявник просив замінити стягувача у виконавчому провадженні, а не стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви і заміни сторони виконавчого провадження.

При цьому колегія суддів виходить з того, що заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження і припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09, де Верховний Суд вказав, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма ст.442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір факторингу, укладений 01 жовтня 2019 року між ПАТ «АКБ «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс» є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок, бо відсутні докази, що заявник є фінансовою установою і має відповідну генеральну ліцензію на здійснення грошових операцій у іноземній валюті, що відповідно до ст.203 ЦК України зумовлює недійсність договору факторингу, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Так, відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами договору є фактор і клієнт. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, що у свою чергу свідчить, що даний договір не є таким, що порушує публічний порядок.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 6 липня 2015 року при розгляді справи № 6-166цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, що договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг і не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, не є таким, що порушує публічний порядок, а відтак суди прийшли до помилкового висновку, що договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи», є таким, що порушує публічний порядок, у зв`язку із чим визнали його нікчемним.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує положення ст.204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. В установленому законом порядку договір факторингу, укладений 01.10.2019 року між ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс», недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржником не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстави відсутні.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 372/5269/13-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Посилання скаржника на відсутність у заявника статусу фінансової установи та ліцензії не заслуговують на увагу. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Перший інвестиційний альянс» на момент укладання договору факторингу мав статус фінансової установи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 1212, код фінустанови 13, виданого 06 червня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. В тому числі заявник мав ліцензію на провадження господарської діяльності з надання послуг факторингу, видану розпорядженням Національної комісії від 27 червня 2019 року.

Наведені обставини боржником ОСОБА_1 не спростовані.

Посилання ОСОБА_1 на те, що кредит їй видавався у валюті, а тому для здійснення факторингової операції з валютою заявник повинен мати відповідну ліцензію не заслуговує на увагу, оскільки договір факторингу, укладений 01 жовтня 2019 року між ПАТ «АКБ «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс» щодо відступлення права грошової вимоги не відноситься до валютних операцій, а відтак ніяких ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій не потребує.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що про укладення договору відступлення прав вимоги відповідач всупереч ч.1 ст.516 ЦК України повідомлена не була не мають правового значення для заміни сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення цієї заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (правовий висновок Верховного Суду України, у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2765цс15).

Доводи скарги про те, що згідно положень закону право подати заяву про заміну сторони виконавчого провадження має або виконавець або сама сторона провадження, а заявник в даному випадку не є стороною виконавчого провадження, а Банк не звертався до суду, колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать закону, зокрема положенням ст.442 ЦПК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають можливість подання заяви про заміну сторони не тільки виконавцем або самою стороною провадження, а й будь-якою іншою заінтересованою особою.

Окрім того, відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Решта доводів скарги врахована при скасуванні ухвали і прийнятті цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний альянс» задовольнити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний альянс» у виконавчому провадженні № 57511125 від 25.10.2018 року з виконання виконавчого листа № 2-2890/11 виданого 04 серпня 2011 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» боргу за кредитним договором у розмірі 1 111 863,83 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: