Справа № 458/66/21 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/1823/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Турківського районного суду Львівської області від 08 квітня 2021 року в справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року акціонерне товариство (далі АТ) «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.07.2019 року у розмірі 24098 грн. 59 коп., з якої станом на 29.11.2020 року: 13280 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом; 10368 грн. 57 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 450 грн. заборгованість за штрафами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вказаного вище договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і такими формулярами та стандартами в даному випадку є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті і згідно яких обслуговується відповідач.

Звертає увагу, що право зміни кредитного ліміту врегульоване п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (договору), згідно з якими, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківський послуг.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 08 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Акцент-Банк», просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, поданим на підтвердження законності заявлених вимог, і не врахував, що своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Звертає увагу, що до позовної заяви долучено не тільки Тарифи із сайту Банку, а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені умови кредитування, який підписаний боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також апелянт наголошує, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується, окрім розрахунку заборгованості, й випискою по рахунку, яку долучено до апеляційної скарги, і вважає, що суд мав усі визначені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.11.2021 року, є дата складення повного судового рішення 12.11.2021 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з оляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим банком.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору.

З матеріалів справи встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві (а.с.6) не визначено розміру процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, а Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, витяг з яких долучено до позовної заяви (а.с.15-16), не містять підпису позичальника.

Однак, до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний відповідачем 29.07.2019 року (а.с.7-8), із зазначенням умов кредитування з використанням наданої відповідачу кредитної картки, в якому вказано, зокрема: максимальний розмір кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитними коштами в межах та поза межами пільгового періоду, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків, який списується в день списання відсотків.

Підписання паспорту споживчого кредиту не заперечувалось відповідачем у суді першої інстанції, а тому суд безпідставно не взяв його до уваги, як доказ на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору на умовах, зазначених у цьому паспорті.

Застосування при визначенні заборгованості за кредитним договором умов, які зазначені в паспорті споживчого кредиту, зокрема: базової процентної ставки 44,4% річних (3,7% в місяць), процентної ставки за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту 88,8% річних (7,4% в місяць), штрафів у розмірі 50 грн. та 100 грн., відповідає розрахунку, який позивач долучив до позовної заяви (а.с.6), а використання відповідачем кредитних коштів на суму 13280 грн. 02 коп., шляхом видачі готівки через касу банку та зняття готівки в банкоматі, що становить заборгованість за тілом кредиту, додатково підтверджується випискою по рахунку відповідача ОСОБА_1 , долученою позивачем до апеляційної скарги (а.с.44).

Отже, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених до відповідача позовних вимог не відповідає встановленим і наведеним вище обставинам справи, а також нормам матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову АТ «Акцент-Банк» в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та у зв`язку із задоволенням вказаного позову, з відповідача у користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, на загальну суму 5255 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 08 квітня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» (м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.07.2019 року у розмірі 24098 гривень 59 копійок, з якої: 13280 гривень 02 копійки заборгованість за кредитом; 10368 гривень 57 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом; 450 гривень заборгованість за штрафами.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» (м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 5255 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич