Справа № 127/3080/21
Провадження 6/127/95/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі: Мироненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа по цивільній справі №№2-3198/12 за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору товариства з обмеженою відповідальністю «ВІФАРТ» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням суду.

Подання мотивоване тим, що з 21 жовтня 2020 року у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №63381654 з примусового виконання виконавчого листа №2-3198/12, виданого 08 січня 2014 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг №CR 12-018/B00-4 від 27 лютого 2012 року, у розмірі 11 084 134, 92 грн.

В самостійний для виконання строк боржником рішення суду не виконано.

З метою належного виконання виконавчого документа винесено постанову про арешт всього майна рухомого та нерухомого майна боржника, про арешт коштів боржника на рахунках.

За час перебування на виконанні даного виконавчого документу приватним виконавцем з метою виявлення будь-яких джерел доходів боржника, наявності відкритих рахунків в банківських установах та наявності у боржника транспортних засобів були зроблені електронні запити в ПФУ, ДПІ (ДФС), органи МВС тощо.

З отриманих відповідей на вищевказані запити встановлено, що боржник не працевлаштований, пенсію на даний час не отримує, транспортних засобів за ним не зареєстровано, об`єктів інтелектуальної власності, зареєстрованих за ним, не виявлено, а також у нього відсутнє нерухоме майно, у тому числі і земельні ділянки.

Боржник, будучи належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, жодного разу до приватного виконавця не з`явився, не брав участь у виконавчому провадженні через представників, кошти для погашення боргу на рахунок приватного виконавця не перераховував.

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.11.2020 на запит приватного виконавця боржник ОСОБА_4 у період з 01.08.2019 по 07.08.2019 перетнув державний кордон України на виїзд та в`їзд відповідно. У подальшому ОСОБА_4 державний кордон України не перетинав.

Наразі сума заборгованості не погашена, боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на погашення боргу, що стало підставою для звернення приватного виконавця до суду з даним клопотанням.

У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду подання.

Сторони та інші заінтересовані особи судом не повідомлялися відповідно до положень ч.4 ст.441 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що останнє не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. перебуває виконавче провадження №63381654 з примусового виконання виконавчого листа №№2-3198/12, виданого 08 січня 2014 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за договором про надання банківських послуг №CR 12-018/B00-4 від 27 лютого 2012 року, у розмірі 11 084 134, 92 грн.

За вказаним виконавчим документом солідарним боржником є ОСОБА_3 .

В ході проведення виконавчих дій по виконанню даного виконавчого документу приватним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна рухомого та нерухомого майна боржника, про арешт коштів боржника на рахунках.

За час перебування на виконанні даного виконавчого документу приватним виконавцем з метою виявлення будь-яких джерел доходів боржника, наявності відкритих рахунків в банківських установах та наявності у боржника транспортних засобів були зроблені електронні запити в ПФУ, ДПІ (ДФС), органи МВС тощо.

З отриманих відповідей на вищевказані запити встановлено, що боржник не працевлаштований, пенсію на даний час не отримує, транспортних засобів за ним не зареєстровано, об`єктів інтелектуальної власності, зареєстрованих за ним, не виявлено, а також у нього відсутнє нерухоме майно, у тому числі і земельні ділянки.

Рішення суду на сьогодні не виконано, будь-яких інших дій, спрямованих на його виконання боржником не здійснено.

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25.11.2020 на запит приватного виконавця боржник ОСОБА_4 у період з 01.08.2019 по 07.08.2019 перетнув державний кордон України на виїзд та в`їзд відповідно. З 07.08.2019 по день звернення до суду із поданням ОСОБА_4 державний кордон України не перетинав.

Запит до уповноважених органів ДМС України щодо наявності у ОСОБА_3 закордонного паспорту, його строку дії, приватним виконавцем не направлявся.

У матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження,так як зі змісту повідомлення про вручення поштового відправлення №081 неможливо однозначно встановити його зміст (документи, які відправлялися) за відсутністю опису вкладення, а також докази виклику приватним виконавцем боржника.

До матеріалів подання також не додано відомостей про відсутність у ОСОБА_3 постійного місця проживання на території України, зняття його з місця реєстрації, не перебування його на обліку у службі зайнятості як безробітної особи,

Згідно зі ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...».

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Таким чином, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Сама по собі наявність судового рішення, яке не виконане боржником, а також вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом заходів, без доведення факту ухилення боржника (дія або бездіяльність) від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, не може бути підставою для прийняття рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

При цьому, саме приватний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Однак, приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. при зверненні до суду із поданням не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання виконавчого листа та не доведено намір боржника вибути за межі України з метою невиконання судового рішення, вчинення ним інших умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності боржника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього, з урахуванням того, що відкрите приватним виконавцем Тимощуком В.В. виконавче провадження триває близько трьох місяців, під час яких діють карантинні обмеження, за період якого боржник ОСОБА_3 жодного разу не покидав територію України, а відтак в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України», ст.ст.260, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 , до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа по справі №№2-3198/12, виданого 08 січня 2014 року Печерським районним судом міста Києва, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду буде складено протягом п`яти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Суддя