Справа № 351/2206/19
Провадження № 22-ц/4808/185/21
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду, ухвалене суддею Калиновським М.М. 2 листопада 2020 року в м. Снятині у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача шляхом визнання положень договору та листа недійсними, визнання зобов`язання припиненим шляхом передання відступного,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача шляхом визнання положень договору та листа недійсними, визнання зобов`язання припиненим шляхом передання відступного.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позов мотивовано тим, що 20 жовтня 2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцанк» було укладено Кредитний договір №2501/1006/88-175, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, строком до 10 жовтня 2016 року.

20 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцанк» та ОСОБА_2 було укладено також Іпотечний договір, згідно умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року в іпотеку було передано нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Снятинського районного суду від 18 липня 2016 року по справі №351/1636/14-ц було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року, яка станом на 20 липня 2014 року складала 433330,08 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 , а саме: «А» - пекарню площею 1222,0 кв.м., «Б» - прохідну площею 68,5 кв.м., «В» - гараж площею 64,9 кв.м., «Г» - склад площею 108,0 кв.м., «Д» - склад площею 154,8 кв.м., «Ж» - вбиральню, №1 - огорожу, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

У вказаному рішенні судом було встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року, укладеного між АКБ «ТАС -Комерцбанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року, рішення Снятинського районного суду від 18 липня 2016 року змінено. Звернуто стянення на предмет іпотеки - нежитлові будівлі, а саме: «А» - пекарня площею 1222,0 кв.м., «Б» - прохідна площею 68,5 кв.м., «В» - гараж площею 64,9 кв.м., «Г» - склад площею 108,0 кв.м., «Д» - склад площею 154,8 кв.м., «Ж» - вбиральня, №1 огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Заболотівської селищної ради Снятинського району Івано-Франківської області 17 січня 2006 року на підставі Рішення цієї ж ради №140 від 28 липня 2005 року, зареєстрованого в Коломийському МБТІ 17 січня 2006 року в реєстровій книзі №11нф за реєстровим №53 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №135796652, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року, яка станом на 20 липня 2014 року складає 433330,08 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 271756,87 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 108454,81 грн. та пені, розрахованої у межах строку позовної давності у розмірі 53118,40 грн. шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки у розмірі 1470225,58 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Отже, станом на 20 липня 2014 року у ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» була заборгованість в розмірі 433330,08 грн., яка складалась з: 271756,87 грн. - заборгованості за кредитом, 108454,81 грн. - заборгованості по відсотках, 53118,40 грн. пені.

26 жовтня 2017 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про припинення зобов`язання шляхом передання відступного в розмірі 348010,60 грн., про що 26 жовтня 2017 року укладено Додатковий договір до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року. У зв`язку із цим на рахунок кредитора було перераховано вказану суму коштів, після чого кредитор надав позивачу Лист б/н від 26 жовтня 2017 року, що слугувало підтвердженням такого припинення зобов`язань.

Однак, в другому абзаці підпункту 1.1 пункту 1 даного Додаткового договору було відображено заборгованість, що на дату його укладення не відповідала фактичній заборгованості, а саме зазначено, що станом на 26 жовтня 2017 року загальна сума заборгованості боржника за Кредитним договором складає 44815,74 доларів США, що за поточним курсом НБУ становить 1199719,42 грн., а саме: сума кредиту - 23328,56 доларів США, що за поточним курсом НБУ становить 624506,62 грн.; сума відсотків за користування кредитом - 21487,18 доларів США, що за поточним курсом НБУ становить 575212,80 грн., сума пені - 215952,09 грн.

Також в підпункті 2.1 пункту 2 Додаткового договору від 26 жовтня 2017 року невірно вказано суму залишку боргу за Кредитним договором після передання відступного. Так суму прощення вказано в розмірі 1067660,90 грн., коли слід було вказати 85319,48 грн. (433330,08-348010,60 = 85319,48 грн.).

Різниця між загальною сумою заборгованості, яка вказана станом на 26 жовтня 2017 року, та фактичною сумою заборгованості на цю дату до передання відступного складає 982341,43 грн., з них: по тілу кредиту - 351749,75 грн., по відсотках - 466757,99 грн., по пені - 162833,69 грн.

Зважаючи на вищенаведене, просив визнати незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» відсотків за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 466757,99 грн.; визнати незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року по основній сумі боргу (тілу кредиту) за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 352749,75 грн.; визнати незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» відсотків за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року по пені за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 162833,69 грн.; визнати недійсним підпункт 1.1 пункту 1 та підпункт 2.1 пункту 2 Додаткового договору від 26 жовтня 2017 року до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року в частині зазначення сум заборгованості станом на 26 жовтня 2017 року; визнати недійсним Лист ТОВ «Кредитні ініціативи» від 26 жовтня 2017 року в частині зазначення сум заборгованості станом на 26 жовтня 2017 року в доларах США та їх еквівалент в гривнях;

визнати повністю припиненим станом на 26 жовтня 2017 року зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року шляхом передання відступного.

Рішенням Снятинського районного суду від 2 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» відсотків за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 466757,99 грн. Визнано незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року по пені за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 162833,69 грн. Визнано недійсним підпункт 1.1. пункту 1 та підпункт 2.1 пункту 2 Додаткового договору від 26 жовтня 2017 року до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року в частині зазначення суми заборгованості станом на 26 жовтня 2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим в оспорюваній частині з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, відмова суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-75 від 20 жовтня 2006 року по тілу кредиту за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 352749,45 грн. з підстав того, що відповідачем не збільшено тіло кредиту, а зміна в гривневому еквіваленті відбулась внаслідок зміни валютного курсу на день укладення Додаткового договору від 26 жовтня 2017 року про припинення зобов`язань переданням відступного, є безпідставною, адже згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 травня 2018 року по справі №750/8676/15-ц кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Відповідно ж до постанови Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №672/778/16-ц курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати таких доходів. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що зумовили позбавлення кредитора отримати прибуток.

Таким чином, різниця між загальною сумою заборгованості станом на 26 жовтня 2017 року, яка визначена кредитором, та фактичною сумою заборгованості на цю дату, що стягнута згідно рішень судів, без врахування суми відступного складає 982341,43 грн., з яких по тілу кредиту - 352749,75 грн. (624506,62-271756,87), по відсотках - 466757,99 грн. (575212,80-108454,81), по пені - 162833,69 грн. (215952,09-53188,40).

Необґрунтованим вважає і висновок суду першої інстанції щодо того, що позивач невірно обрав спосіб захисту своїх порушених прав через те, що Лист ТОВ «Кредитні ініціативи» від 26 жовтня 2017 року не є правочином та по своїй правовій природі не є підставою для виникнення прав та обов`язків, оскільки згідно даного листа заборгованість анульовується, що свідчить про те, що він містить ознаки одностороннього правочину, який має певні правові наслідки для боржника. У вказаному листі сума прощення не відповідає сумі фактичної заборгованості. Так, згідно рішень судів по справі №351/1636/14-ц станом на 26 жовтня 2017 року заборгованість за Кредитним договором становила 433330,08 грн., а враховуючи здійснений 26 жовтня 2017 року платіж в сумі 348010,68 грн., загальна заборгованість за кредитом не могла перевищувати 85319,48 грн. Проте, у листі тільки сума прощення по тілу кредиту зазначена в розмірі 624506,62 грн., що призвело до виникнення у позивача податкового зобов`язання згідно підпункту 164.2.17 «д», пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №802/1728/16, вважає що станом на 26 жовтня 2017 року фактично мало місце припинення зобов`язання переданням відступного, наслідком чого є належне виконання та припинення зобов`язання у повному обсязі, а не прощення заборгованості.

Просить скасувати рішення Снятинського районного суду від 2 листопада 2020 року в частині незадоволених позовних вимог та постановити нове, яким їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.10.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №2501/1006/88-175, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, в розмірі 20000,00 доларів США на строк з 20.10.2006 року по 10.10.2016 року зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами (а.с. 74-76).

Відповідно до п. 2.1 даного Договору забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же день між АКБ «ТАС-Комерцанк» та ОСОБА_2 було укладено відповідний Іпотечний договір.

18.07.2016 року рішенням Снятинського районного суду задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення за заборгованістю по Кредитному договору №2501/1006/88-175 на предмет іпотеки, а саме: нежитлові будівлі «А» - пекарня площею 1222,0 кв.м., «Б» - прохідна площею 68,5 кв.м., «В» - гараж площею 64,9 кв.м., «Г» - склад площею 108,0 кв.м., «Д» - склад площею 154,8 кв.м., «Ж» - вбиральня, №1 - огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» як правонаступника кредитора в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року, яка станом на 20.07.2014 року складала 433330,08 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.10.2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року, рішення Снятинського районного суду від 18.07.2016 року змінено. Звернуто стянення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові будівлі літера «А» - пекарня площею 1222,0 кв.м., літера «Б» - прохідна площею 68,5 кв.м., літера «В» - гараж площею 64,9 кв.м., літера «Г» - склад площею 108,0 кв.м., літера «Д» - склад площею 154,8 кв.м., літера «Ж» - вбиральня, №1 огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Заболотівської селищної ради Снятинського району Івано-Франківської області 17 січня 2006 року на підставі Рішення цієї ж ради №140 від 28 липня 2005 року, зареєстрованого в Коломийському МБТІ 17 січня 2006 року в реєстровій книзі №11нф за реєстровим №53 та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №135796652, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20 жовтня 2006 року, яка станом на 20 липня 2014 року складає 433330,08 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 271756,87 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 108454,81 грн. та пені, розрахованої у межах строку позовної давності у розмірі 53118,40 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки у розмірі 1470225,58 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 10-20).

Встановлено також, що 26.10.2017 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір до Кредитного договору №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року про припинення зобов`язання переданням відступного (а.с. 22-23).

Згідно п. 1.1 даного Додаткового договору сторони дійшли домовленості про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі Кредитного договору зі всіма змінами та доповненнями, і за якими боржник зобов`язується повернути кредитору суму кредиту у розмірі 20000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойку та інші платежі, як це передбачено Кредитним договором. Станом на 26.10.2017 року загальна сума заборгованості боржника за Кредитним договором складає 44815,74 доларів США, що за поточним курсом НБУ становить 1199719,42 грн., а саме: сума кредиту - 23328,56 доларів США, що за поточним курсом НБУ становить 624506,62 грн.; сума відсотків за користування кредитом - 21487,18 доларів США, що за поточним курсом НБУ становить 575212,80 грн.; крім того сума пені складає 215952,09 грн.

Згідно п.п. 1.2-1.3 Додаткового договору первісні зобов`язання припиняються переданням боржником кредиторові відступного. Відступним за даним Договором є грошові кошти в національній валюті України в сумі 348010,60 грн.

Пунктами 2.1-2.2 Додаткового договору визначено, що з дати отримання кредитором грошових коштів, які передані боржником кредитору в якості відступного на підставі даного Договору, припиняються зобов`язання, які визначені Кредитним договором в сумі 348010,60 грн., за рішенням кредитора здійснюється анулювання залишку боргу за Кредитним договором в сумі 1067660,91 грн. Таким чином після отримання кредитором грошових коштів в якості відступного в сумі, вказаній в п. 1.3 цього Договору, припиняються всі та кожне із зобов`язань, визначені Кредитним договором, а сам кредитний договір вважається таким, що припинив свою дію. Також з дати отримання кредитором грошових коштів в якості відступного припиняються всі та кожен із договорів, які були укладені в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Цього ж дня ТОВ «Кредитні ініціативи» направив ОСОБА_1 листа, в якому зазначив, що відповідно до укладеного 26.10.2017 року Додаткового договору після сплати відступного в сумі 348010,60 грн. товариством прийнято рішення по анулювання залишку боргу в сумі 1067660,91 грн. (а.с. 21).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним нарахування заборгованості за кредитним договором по основній сумі боргу за період з 20.07.2014 року по 26.10.2017 року в розмірі 352749,75 грн., визнання недійсним листа від 26.10.2017 року в частині зазначених в ньому сум заборгованості станом на 26.10.2017 року в доларах США та їх еквівалент в гривнях, визнання повністю припиненим станом на 26.10.2017 року зобов`язання за Кредитним договором шляхом передання відступного, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було збільшено тіло кредиту, а фактично мала місце зміна гривневого еквіваленту внаслідок зміни валютного курсу. Також сторони погодилися на припинення кредитних зобов`язань на умовах Додаткового договору 26.10.2017 року. А лист не є правочином та по своїй правовій природі не є підставою виникнення прав та обов`язків.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 ЦК України «Припинення зобов`язання».

Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18) вказано, що належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18).

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі №201/16327/16-ц (провадження №61-43384св18) вказано, що правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просив визнати частково недійсним лист ТОВ «Кредитні ініціативи» від 26.10.2017 року та визнати зобов`язання повністю припиненим шляхом передання відступного.

Разом з тим, виходячи зі змісту оспорюваного листа, такий не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків позивача в результаті його підписання, а відтак не містить всіх елементів правочину і не може вважатись правочином в розумінні положень цивільного законодавства, зокрема статті 626 Цивільного кодексу України.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання правочину недійсним.

Таким чином, встановивши, що лист ТОВ «Кредитні ініціативи» від 26.10.2017 року та викладену у ньому інформацію не можна вважати правочином, оскільки викладені в ньому положення не змінюють прав та обов`язків ні позивача, ні відповідачів, ні інших осіб, а також встановивши, що законодавством не передбачено можливості визнання недійсними листів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 203, 215 ЦК України та задоволення позову про визнання частково недійсним даного листа.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені у оспорюваному листі дані мають договірний характер, оскільки саме згідно даного листа заборгованість позивача анульовується, спростовуються змістом самого листа, який фактично є констатацією наслідків іншого правочину (Додаткового договору від 26.10.2017 року), та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Як вбачається з правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 року у справі №569/22588/18 (провадження 61-17986св19), аналіз статті 605 ЦК свідчить, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощення боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу.

Судом встановлено, що сторонами у Додатковому договорі від 26.10.2017 року було погоджено припинення шляхом передання відступного зобов`язань за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року в сумі 348010,60 грн., а також зазначено, що залишок боргу анульовується за рішенням кредитора (а.с. 22-23).

Таким чином посилання сторони позивача на те, що зобов`язання за кредитним договором повністю припинене саме шляхом передання відступного є безпідставними.

Матеріалами справи та вищевказаним Додатковим договором підтверджено, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що за результатом укладення даного Договору частина боргу за Кредитним договором №2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року буде анульована, і з такими умовами він був згідний.

Що стосується посилань апелянта на те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за Кредитним договором №2501/1006/88-75 від 20 жовтня 2006 року по тілу кредиту за період з 20 липня 2014 року по 26 жовтня 2017 року в розмірі 352749,45 грн. як перерахунку збільшення курсу валют в сумі боргу, то такі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Оскільки у Кредитному договорі №2501/1006/88-75 від 20 жовтня 2006 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, кредитор мав право на зазначення еквіваленту суми тіла кредиту у гривні станом на дату укладення Додаткового договору про припинення зобов`язання переданням відступного.

При цьому посилання на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 30.05.2018 року у справі №750/8676/15-ц, за яким кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання, не стосується спірних правовідносин. Так, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області у справі №351/1636/14-ц, на яку посилається апелянт, було задоволено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення суми боргу у гривні. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що боржником було сплачено таку заборгованість у повному обсязі, а кредитор прийняв таке виконання.

Таким чином оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування з наведених апелянтом доводів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 2 листопада 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду від 2 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.