Справа № 390/639/21
Провадження № 2/390/517/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2021 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Бойко І.А.,

при секретарі - Губанові М.М.,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.05.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір №907678, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. 23.04.2020 між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передав (відступив) за плату належній йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаному в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 23.04.2020 № 23042020 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25172 грн, з яких: 7000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3780 грн - заборгованість за відсотками, 14392 грн - заборгованість за пенею. Позивач зазначає, що всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання та має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 907678 від 25.05.2019 в сумі 25172 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати в сумі 2270 грн.

Представником відповідача до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив зазначила, що відповідно до пунктів 1.1, 1.2 та 1.5 договору № 907678 від 25.05.2019 позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в позику в сумі 7000 грн, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк дії договору становить 30 днів. Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський рахунок наданий клієнтом. Механізми укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальником, зокрема вимоги до його підписання сторонами регулюється Законами України "Про електронну комерцію" та про «Електронний цифровий підпис». На підставі статтей 1, 3, 4, 6 ЗУ Про «Електронний цифровий підпис» та ч.2 ст.3, ч.3, 6 ст.11, ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» представник відповідача вважає, що наданий позивачем договір є по суті роздруківкою певного тексту і в графі «електронний підпис» не містить необхідних реквізитів, які свідчать про проставлення відповідачем свого електронного підпису в договорі. Після напису «електронний підпис» відсутнє зазначення прізвища, ім`я та по батькові відповідача, а тому вважає, що спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам ЗУ «Про електронний цифровий підпис».

Крім того, представник відповідача вказує, що позивачем не надано належних та достовірних доказів проведення безготівкового розрахунку, оскільки в справі відсутні будь-які докази того, що позивачем передано відповідачеві на виконання договору № 907678 від 25.05.2019 суму коштів 7000 грн.

В свою чергу представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що згідно пункту 1.1 договору позики Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в сумі 7000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити поценти за користування позикою. Відповідно до розділу 5 правил надання коштів у позику клієнт підтверджує, що одноразовий ідентифікатор є його електронним підписом та використовується ним як аналог власноручного підпису. Клієнт реєструє банківські рахунки для перерахування коштів на погашення позик, у тому числі, шляхом реєстрації банківських платіжних карток. Після завершення реєстрації, перед поданням заявки, клієнт ще раз підтверджує бажані умови отримання позики та надсилає заявку на розгляд. Товариство робить клієнту в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір у формі індивідуальної частини договору позики, яка містить усі істотні умови. Клієнт може прийняти пропозицію укласти договір або відмовитися від пропозиції. У випадку готовності клієнта прийняти пропозицію, клієнт натискає кнопку «Погоджуюсь/Согласен» в особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає клієнту засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду. Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття пропозиції. Тому кредитний договір, укладений між сторонами 25.05.2019 у електронній формі, має силу договору, який укладений у письмовій формі та підписаний сторонами на істотних умовах, які передбачені договором та правилами.

На час укладання договору відповідач не висловлювала зауважень та додаткових вимог щодо змісту цього правочину або умов договору, протягом певного часу виконувала свої обов`язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування позикою, що свідчить про прийняття нею таких умов.

Крім того, представник позивача зазначила, що з відповіді ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що за дорученням останнього є успішний переказ на картки клієнтів: 25.05.2019 на суму 7000 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 522081, номер транзакції 2199908, а тому вважає, що позивачем надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження перерахунку кредитних коштів на рахунок, наданий відповідачем.

В своїх додаткових письмових поясненнях представник відповідача зазначила, що на підтвердження перерахунку коштів позивачем було надано відповідь ТОВ «Авентус Україна» від 30.04.2020, згідно якої 25.05.2019 було перераховано кошти на суму 7000 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 522081, номер транзакції 2199908. Однак, дана відповідь не може бути підтвердженням перерахунку коштів на рахунок відповідача, оскільки відповідь ТОВ «Авентус Україна» не має жодної прив`язки до банківського рахунку відповідача. Позивач не надав доказів на підтвердження факту здійснення перерахунку ТОВ «Авентус Україна» на банківський рахунок відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, від її представника до суду надійшла заява, в якій вона просить провести судове засідання без її участі .

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі наступного.

Судом встановлено, що 25.05.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №907678, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позика надається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається шляхом перерахування Товариством коштів на банківський рахунок, наданий клієнтом.

Вказаний вище договір, в розділі 7 Реквізити та підписи сторін з однієї сторони, підписаний директором ТОВ «Авентус Україна» Довгалем В.В., а з іншої сторони міститься прізвище та ініціали - ОСОБА_1 та вказано (підписано електронним цифровим підписом 25.05.2019 10:13:27).

23 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №23042020, за яким останнє набуло право вимоги по вищезазначеному кредитному договору № 907678, укладеному 25 травня 2019 року з ОСОБА_1 (а.с. 8-10, 13).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору № 23042020 від 23.04.2020 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23.04.2020 становить 25172 грн, з яких: 7000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3780 грн - сума заборгованості за відсотками, 14392 грн - заборгованість за пенею, штрафами (а.с.13).

Договір факторингу належить до цивільно-правових договорів.

Оскільки в цьому договорі фінансування здійснюється із залученням механізму передачі права вимоги кредитора, до цих відносин можуть субсидіарно застосовуватися норми гл. 47 ЦК, що містять загальні положення про заміну кредитора.

Поняття договору факторингу закріплено у ст. 1077 ЦК.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Матеріальний предмет договору факторингу становлять грошові вимоги клієнта до третьої особи, що випливають з надання товарів, виконання ним робіт чи надання послуг третій особі. При цьому грошові вимоги можуть бути як такими, за якими вже настав термін платежу, так і майбутніми, термін платежу за якими настане пізніше.

Юридичним предметом договору факторингу є дії сторін - надання фінансування під відступлення грошової вимоги.

Відповідно до норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження, що він набув право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань по кредитному договору № 907678, укладеного 25 травня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .

Позивач послався на копію договору факторингу № 23042020 від 23.04.2020 між ТОВ «Авентус Україна»» та ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до п.1.2 договору факторингу - перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Позивач надав на підтвердження позову копію витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 23042020 від 23.04.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості в розмірі 25172 грн.

Суд дослідивши зазначені докази приходить висновку, що витяг з реєстру боржників, на який посилається позивач як на належний та допустимий доказ, не може бути визнаний судом таким в розумінні глави 5 ЦПК України.

Зазначений витяг не містить реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема відсутні підписи, як Фактора та Клієнта та відтиски печаток.

Встановлені обставини свідчать, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у позивача не виникло право вимоги до відповідача по боргових зобов`язаннях відповідно до кредитного договору № 907678.

З наведених підстав, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 2270 грн, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.4, 5, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», вул.Симона Петлюри, 30, м.Київ, 01032, .

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко