Номер провадження: 22-ц/813/3436/21
Номер справи місцевого суду: 501/577/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей), та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про визначення місця проживання малолітніх дітей, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Петрюченко М.І. 27 січня 2020 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського сууд Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с. 1-4).

В обґрунтування позову посилався на те, що з 2007 року до 2012 року перебував з відповідачем у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу за їхньою домовленістю було вирішено питання щодо проживання дітей разом з батьком. Цей факт встановлено рішенням суду від 20 вересня 2012 року. Незважаючи на це, відповідач по справі періодично забирала дітей жити до себе, а потім їх повертала. Таке періодичне проживання то у батька, то у матері, було можливе поки діти були маленькі та відвідували дитячий садок, та поки відповідач мешкала в м. Чорноморську Одеської області. На даний час відповідач мешкає в АДРЕСА_1 , має іншу родину, дитину, не працює.

Позивач вважає, що в інтересах дітей проживати з ним, з урахуванням того, що він працює, має постійний дохід, його робочий графік дозволяє відводити дітей до школи, займатися з ними вечорами, гуляти, та іншим чином піклуватися про них. Маючи стабільний дохід, він може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

З травня 2018 року діти мешкають та зареєстровані з ним за адресою: АДРЕСА_2 . Діти відвідують школу та секції, за які сплачує позивач, отримують необхідне лікування. Житлові умови в квартирі задовільні, квартира має дві окремі кімнати та загальну площу 55 кв.м.

За місцем роботи позивач має задовільні характеристики, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не знаходиться.

Позивач розумів, що діти потребують уваги як батька, так і матері, тому він не мав намірів перешкоджати побаченням матері з дітьми.

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 (третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с. 60-64)

В обґрунтування позову посилалася на те, що з 2007 року до 2012 року перебувала з ОСОБА_1 у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 20 вересня 2012 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області шлюб між ними розірваний, в якому на прохання ОСОБА_1 було зазначено, що діти залишаться проживати з батьком, для того, щоб він, як військовослужбовець не втратив право на займання службової квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яку він отримав ще коли вони проживали однією сім`єю з двома дітьми.

З вересня 2019 року ОСОБА_2 з дітьми мешкали окремо від ОСОБА_1 , в її квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Для поліпшення житлових умов, ОСОБА_2 влітку 2018 року продала свою квартиру і придбала приватний будинок в АДРЕСА_1 , який потребував ремонту, але через хворобу її теперішнього чоловіка вони не змогли провести ремонт до початку навчального року, тому батько дітей ОСОБА_1 погодився, щоб діти з вересня 2018 року знаходилися у нього, на час проведення ремонтних робіт.

Однак, у подальшому ОСОБА_1 став перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми, перестав відповідати на телефонні дзвінки. В телефонній розмові з дітьми, їй стало відомо, що вони сумують за нею, але батько їм не дозволяє спілкуватися з матір`ю, а вони його бояться.

Все вищевикладене, змусило її звернутися до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою мешкання батька: АДРЕСА_2 . Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 . В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 193-198).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити, а у зустрічному позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано висновок Органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області, який зробив висновок про доцільність проживання доньки ОСОБА_4 з батьком, суд прийняв оскаржуване рішення без врахування наданих доказів та пояснень свідків, а виходячи тільки із бажання доньки проживати разом із матір`ю (а.с. 202-207).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Також колегія суддів зауважує, що рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 тільки в частині визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в іншій частині рішення суду сторони не оскаржують, у зв`язку із чим воно підлягає апеляційному перегляду тільки в частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2007 року, який рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 вересня 2012 року розірвано (а.с.12-13).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.10-11).

На момент розгляду даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з матір`ю, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - проживав з батьком.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування від 04 червня 2019 року, за доцільне визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою мешкання останнього: АДРЕСА_2 (а.с 96-99).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що знає сторони з дитинства. Після розлучення діти залишились проживати з матір`ю, потім жили з батьком. Влітку ОСОБА_1 забрав дітей і не повертав матері. ОСОБА_2 проживає в СОГ «Волна», дітей привозять до школи матір, бабуся або чоловік ОСОБА_2 . Відносини між сторонами завжди були погані, ОСОБА_1 ніколи не йшов на компроміси щодо спілкування дітей та їх проживання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що знає ОСОБА_1 з часів служби в АТО, а сім`ю знає з моменту одруження, сторони розлучилися в 2013 р. Під час служби в АТО був присутній при телефонній розмові, в якій ОСОБА_2 просила ОСОБА_1 забрати дітей, щоб налагодити своє життя. У них завжди стояло питання з ким будуть жити діти, останній рік діти мешкають з батьком в хороших умовах. В період, коли діти жили з матір`ю, ОСОБА_1 пересилав ОСОБА_2 кошти для того, щоб вона зібрала дітей до школи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона знає ОСОБА_2 . Коли сторони розлучилися, діти залишись з батьком. У сторін були погані відносини через непорозуміння з ким будуть проживати діти. На канікулах діти перебували у батька.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Діти проживають - син з батьком, а донька з матір`ю. Після розлучення діти проживали з матір`ю, на канікулах і у вільний час спілкувались з батьком. Коли ОСОБА_2 робила ремонт у будинку, діти жили у батька. В будинку матері створені умови для дітей, вона як бабуся допомагає у всьому.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що знає сторони з одруження. ОСОБА_2 скаржилась на своє життя, що її мати не займалась її вихованням. ОСОБА_1 переймається утриманням сім`ї, діти жили у нього. ОСОБА_2 проживає в поганих умовах (брудно, відсутня їжа). Коли вона разом з ОСОБА_1 відвідувала дітей бачила, що діти були закриті в будинку, відкрити їх не змогли.

В судовому засіданні судом першої інстанції було заслухано думку дітей щодо їх місця проживання.

ОСОБА_4 , якій виповнилось 10 років пояснила, що живе разом з матір`ю і бажає залишитись проживати з матір`ю.

Аналогічні пояснення ОСОБА_4 надала суду апеляційної інстанції, вказавши, що вона проживає разом із матір`ю, з якою у неї теплі стосунки. У будинку матері їй створено усі умови для проживання, і дитина надалі хоче проживати також разом із матір`ю та братом.

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

15. Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1, 2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Врахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дітей, що стало підставою для подачі позову до суду.

Як вірно вказано судом у оскаржуваному рішенні, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , у судовому засіданні висловила своє бажання проживати з матір`ю, де за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання (т.1 а.с.116-117), на підставі чого суд обґрунтовано вважав доцільним визначити місце проживання неповнолітньої дитини з матір`ю.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те що судом першої інстанції не було враховано висновок Органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області, який зробив висновок про доцільність проживання доньки ОСОБА_4 з батьком, суд прийняв оскаржуване рішення без врахування наданих доказів та пояснень свідків, а виходячи тільки із бажання доньки проживати разом із матір`ю

Колегія суддів враховує, що, як вже вказувалось вище, судами першої та апеляційної інстанцій було з`ясовано думку ОСОБА_4 , який на день судового засідання суду апеляційної інстанції виповнилося 12 повних років, і яка беззаперечно зазначила, що любить обох батьків, але бажає проживати разом із матір`ю за адресою мешкання останньої.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні місця проживання дитини судами необхідно, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У даному випадку, враховуючи прихильність доньки до матері, та бажання малолітньої ОСОБА_4 проживати саме з матір`ю, колегія суддів не приймає до уваги, в якості належного та допустимого доказу, висновок виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 04 червня 2019 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою мешкання останнього.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 із матір`ю, ОСОБА_2 .

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2020 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 серпня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе