Провадження № 4-с/712/96/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ГАПОНЕНКО О.С.

з участю адвоката НЕСТЕРКА І.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), зацікавлені особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: м. Черкаси, проспект Хіміків 50), Державна казначейська служба України (адреса: м. Київ, вул. Бастіонна 6), Головне Управління Державної казначейської служби у Черкаській області (адреса: м. Черкаси, вул. Хрещатик 192) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на те, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси знаходилася цивільна справа за його позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області про стягнення безпідставно набутих коштів. Рішенням суду від 15 березня 2021 року ухвалено стягнути з Державного бюджету України на його користь безпідставно стягнуті зх. нього за скасованою постановою Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 47 від 10 квітня 2017 року кошти в розмірі 6 800 грн., виконавчого збору у розмірі 680 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., а всього 10 480 грн.

На підставі даного рішення 30 квітня 2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист, який пред`явлено на виконання 19 липня 2021 року.

27 вересня 2021 року отримано лист Головного Управління Державної казначейської служби у Черкаській області від 13 вересня 2021 року про повернення виконавчого документа. Управлінням частково виконано рішення суду та стягнуто на його користь 7 480 грн. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено з підстав, що ці витрати не підлягають зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету та можуть бути стягнені виключно з винних осіб.

Вважає діє Управління неправомірними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, оскільки обов`язок виконання рішень судів про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників покладається виключно на органи Казначейства.

У зв`язку з цим просить, визнати неправомірними дії Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області щодо повернення без виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/10096/20 від 30 квітня 2021 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та зобов`язати Управління стягнути на підставі даного виконавчого листа з державного бюджету України на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Адвокат Нестерко І.О. в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні просила в задоволенні скарги відмовити.

Представник Державної казначейської служби України та Головного Управління Державної казначейської служби у Черкаській області в судовому засіданні просив провадження по справі на підставі п. ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки органи Казначейства не є органом примусового виконання рішень, а тому його дії не можуть оскаржуватися в порядку, визначеному ст. 447 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства України та Законом України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області про стягнення безпідставно набутих коштів. Рішенням суду від 15 березня 2021 року ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуті зх. нього за скасованою постановою Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 47 від 10 квітня 2017 року кошти в розмірі 6 800 грн., виконавчого збору у розмірі 680 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., а всього 10 480 грн.

На підставі даного рішення 30 квітня 2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист, який пред`явлено на виконання 19 липня 2021 року.

27 вересня 2021 року ОСОБА_2 отримано лист Головного Управління Державної казначейської служби у Черкаській області від 13 вересня 2021 року про повернення виконавчого документа. Управлінням частково виконано рішення суду та стягнуто на користь заявника 7 480 грн. У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовлено з підстав, що ці витрати не підлягають зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету та можуть бути стягнені виключно з винних осіб.

ОСОБА_2 у своїй скарзі зазначає, що вважає діє Управління неправомірними та такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, оскільки обов`язок виконання рішень судів про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників покладається виключно на органи Казначейства, у зв`язку з чим просив визнати дії Казначейства неправомірними в порядку ст. 447 ЦПК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

За правилами пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку про те, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Порядком особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку № 845 дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду. Проте в цьому Порядку не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» установлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону). Водночас можливості та порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служи під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Наведені норми права є підставою для висновку про те, що ЦПК України та та Закон України «Про виконавче провадження» передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Водночас Держказначейство - не орган примусового виконання судових рішень, а згідно з пунктом 1 Положення центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі № 905/2087/17.

Разом з тим, згідно з положеннями частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Таким чином, спори, які виникають під час здійснення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, своїх повноважень щодо виконання судових рішень, відповідно до Порядку, розглядаються адміністративними судами згідно з нормами, визначеними КАС України.

Отже, суд приходить до висновку, що подана скаржником скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження по справі підлягає до закриття, з роз`ясненням скаржнику його права на звернення до суду за захистом своїх прав в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 258-260, 447, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Державна казначейська служба України, Головне Управління Державної казначейської служби у Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст ухвали проголошено 02 грудня 2021 року.