Справа №: 398/2166/20
провадження №: 2/398/207/21
"04" лютого 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Мазерської І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/2166/20 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Олександрії» Олександрійської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач просить суд визнати незаконним, протиправним та скасувти наказ №103-К про припинення трудового договору (контракту) від 03.06.2020 року, виданий головним лікарем комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради; поновити її на посаді головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу у комунальному підприємстві «Центр медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради; стягнути з комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.06.2020 року по день набрання законної сили рішенням у справі; стягнути з комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 140 000 грн 00 коп.
З 15.11.2016 року позивач працювала на посаді головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу у комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрія», що у подальшому був реорганізований в Комунальне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради.
03.06.2020 року позивачеві було вручено Наказ № 103-К про припинення трудового договору (контракту) від 03.06.2020 року відповідно до якого її було звільнено з 03.06.2020 року за втрату довір`я на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. Позивач зазначає, що вказаний наказ є незаконним, протиправним та підлягає скасуванню. Так, позивач зазначає, що з документів, що стали підставою для її звільнення однозначно вбачається, що з її боку не було допущено жодних винних дій, які б могли потягнути втрату довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Крім того, той факт, що позивач є одинокою матір`ю в черговий раз вказує на незаконність звільнення позивача. Позивач вважає, що з метою повного та ефективного поновлення порушених прав, при поновленні на роботі з відповідача слід стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, та моральну шкоду, яку позивач оцінює в 140 000,00 грн.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Пільгуй О.М. через канцелярію судуподав заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, за наявними у справі матеріалами.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Представник відповідача - Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Олександрії» Олександрійської міської ради, належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
27.10.2020 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
09.11.2020 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про витребування доказів.
04 лютого 2021 року Олександрійським міськрайонний судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
З копії трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що з 15.11.2016 року на підставі наказу № 206 від 14.11.2016 року позивач переведена на посаду головної медичної сестри адміністративно - управлінського персоналу у комунальному закладі «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрія».
З вказаної трудової книжки також вбачається, що на підставі рішення Олександрійської міської ради № 575 від 05.10.2018 року комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрія» реорганізований в Комунальне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Олександрії» Олександрійської міської ради.
Відповідно до наказу № 103-К, виданого 03.06.2020 року Головним лікарем КП «ЦПМСД м. Олександрія», ОСОБА_1 з 03.06.2020 року було звільнено з посади головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу на підставі пункту 2 ст. 41 КЗпП - за втрату довір`я. Як підставу звільнення у вказаному наказі вказано: акт службового розслідування щодо з`ясування фактів та обставин цільового використання бюджетних коштів, дотримання фінансової дисципліни, наявності лікарських та наркотичних засобів за методом їх звірки видачі та використання в процесі діяльності КП «ЦПМСД м. Олександрія» Олександрійської міської ради за період з 01.01.2019 року по 31.03.2020 року; пояснювальна записка ОСОБА_1 від 01.06.2020 року; подання Олександрійської міської ради до профспілкового комітету КП «ЦПСМД м. Олександрія» щодо надання згоди на звільнення за втрату довір`я, п. 2 ст. 41 КЗпП України від 03.06.2020 року № 163/10/20/1; згода профспілкового комітету від 03.06.2020 року, протокол № 13.
Факт звільнення ОСОБА_1 з вказаної вище посади на підставі вказаного вище наказу підтверджується також записом у трудовій книжці НОМЕР_1 .
Відповідно до копії акту № 135/1/18/03/1 службового розслідування щодо з`ясування фатів та обставин цільового використання бюджетних та власних коштів, дотримання фінансової дисципліни, наявності лікарських та наркотичних засобів за методом їх звірки видачі та використання в процесі діяльності комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради за період з 01.01.2019 року по 31.03.2020 року, вбачається, що при вказаному службовому розслідуванні встановлено, зокрема, порушення документального та облікового ведення журналів головною медичною сестрою ОСОБА_1 , а саме: книга складського обліку лікарських засобів та медичних виробів (розчини, таблетки, перев`язочні засоби,шприци, системи), та журнали не пронумеровані, не прошиті, не завірені печаткою та підписом головного лікаря, а з 01.01.2020 року облік медичних засобів відсутній.
01.06.2020 року головна медична сестра ОСОБА_1 надала пояснення на ім`я головного лікаря головного лікаря КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» С.Дьячука, у яких зазначила, що вона на час проведення службового розслідування перебувала у відпустці, і до того як вона пішла у відпустку усі журнали ведення обліку були у належному стані, прошити пронумеровані. Щодо виявлення порушень по обліку наркотичних засобів, ОСОБА_1 зазначила, що призначення наркотичних засобів здійснюються лікарем, а виконуються згідно призначень сестрою медичною, жодних порушень щодо виконання виявлено не було, що підтверджують надані звіти сестер медичних, що виконують маніпуляції онкохворим.
Крім того, 01.06.2020 року старшою медичною сестрою амбулаторії ОСОБА_2 на ім`я головного лікаря КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» ОСОБА_3 було надано письмові пояснення в яких вона вказала, що наркотичні засоби призначаються лікарем, а виконуються згідно призначень сестрою медичною, жодних порушень щодо виконання виявлено не було, про що свідчить відповідна медична документація.
Подібні пояснення щодо використання некротичних засобів було надано 01.06.2020 року старшою сестрою медичною амбулаторії № 2 ОСОБА_4 , старшою сестрою медичною амбулаторії № 3 ОСОБА_5
03.06.2020 року міський голова Цапюк С. надав на ім`я голови профспілкового комітету КП «ЦПМСД м. Олександрія» Брикульській П.І. подання № 163/10/20/1, у якому враховуючи акт службового розслідування щодо з`ясування фатів та обставин цільового використання бюджетних та власних коштів, дотримання фінансової дисципліни, наявності лікарських та наркотичних засобів за методом їх звірки видачі та використання в процесі діяльності комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії» Олександрійської міської ради за період з 01.01.2019 року по 31.03.2020 року, просив розглянути подання на підставі ст. 43 КЗпП України та надати згоду щодо розірвання трудових договорів з ініціативи власника за втрату довір`я , п.2 ст. 41 КЗпП, з наступними працівниками: ОСОБА_1 , головною медичною сестрою, та ОСОБА_2 , старшою медичною сестрою КП «ЦПМСД м. Олександрія».
ОЦІНКА СУДУ
Суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи докази, на підставі яких позивача звільнено з роботи у зв`язку із втратою до неї довір`я, є неналежними та недопустимими доказами у розумінні ЦПК України, оскільки ними не встановлено та не доведено тих обставин, за які можливо звільнити позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, а саме, суду не доведено факт безпосереднього обслуговування ОСОБА_1 грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); її винну дію, та у зв`язку із цим втрату довіри до неї з боку власника або уповноваженого ним органу.
Так, у наказі про звільнення як підставу звільнення вказано: акт службового розслідування щодо з`ясування фактів та обставин цільового використання бюджетних коштів, дотримання фінансової дисципліни, наявності лікарських та наркотичних засобів за методом їх звірки видачі та використання в процесі діяльності КП «ЦПМСД м. Олександрія» Олександрійської міської ради за період з 01.01.2019 року по 31.03.2020 року; пояснювальна записка ОСОБА_1 від 01.06.2020 року; подання Олександрійської міської ради до профспілкового комітету КП «ЦПСМД м. Олександрія» щодо надання згоди на звільнення за втрату довір`я, п. 2 ст. 41 КЗпП України від 03.06.2020 року № 163/10/20/1; згода профспілкового комітету від 03.06.2020 року, протокол № 13.
Як видно із акту службового розслідування, єдиною підставою для втрати довіри до ОСОБА_1 з боку адміністрації лікувального закладу є порушення нею документального та облікового ведення журналів а саме: книга складського обліку лікарських засобів та медичних виробів (розчини, таблетки, перев`язочні засоби,шприци, системи), та журнали не пронумеровані, не прошиті, не завірені печаткою та підписом головного лікаря, а з 01.01.2020 року облік медичних засобів відсутній. В подальшому ОСОБА_1 було надано пояснення, у яких останняя заперечила зазначені порушення, пояснюючи тим, що вона перебувала у відпустці на час проведення перевірки, та що вона не має відношення до нецільового використання наркотичних засобів у лікарні. Вказані обставини, зазначені у поясненні, роботодавцем не вивчено, не проаналізовано, та не надано їм відповідну оцінку.
Отже, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог законодавста, а тому наказ про її звільнення слід визнати незаконним, а ОСОБА_1 поновити на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із чим судом було наступні розрахунки.
З 01 квітня 2020 року позивача було відсторонено від посади, а з 03 червня 2020 року - звільнено, а, отже місяцями, що передували звільненню позивача суд визнає березень та лютий 2020 року.
Період вимушеного прогулу з 04.06.2020 року по 04.02.2021 року, тобто по день ухвалення судового рішення, становить 169 робочих днів.
Враховуючи викладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 94 589,30 грн. (559,70 грн. х 169 робочих днів =94 589,30 грн.).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 94 589,30 грн.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць, тобто за період з 04 червня 2020 року по 04 липня 2020 року , становить 11 194, 00 грн. (559,70 грн *20 днів = 11 194,00 грн. ).
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці").
Безпідставно звільнивши ОСОБА_1 з роботи відповідач позбавив її законного заробітку, який використовувався нею як джерело для існування. Зазначені обставини призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали від неї докладання додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема шляхом звернення до суду.
Враховуючи характер та обсяг страждань, перенесених позивачем через порушення її трудових прав, їх тривалості, а також з урахуванням засад розумності й справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн. компенсації моральної шкоди. Така сума відшкодування повністю відповідатиме, на думку суду, глибині душевних страждань ОСОБА_1 .
Згідно з правилами, викладеними в статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; у часники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).
Як роз`яснено в п.28 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992року №9: звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Таким чином, розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
Системний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
З урахуванням вимог трудового законодавства, у справах, в яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.
Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ст. ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Розмір судового збору визначається Законом України «Про судовий збір».
Так, судом в повному обсязі задоволено дві позовні вимоги немайнового характеру (скасування наказу про звільнення та поновлення нароботі), одну позовну вимогу майнового характеру про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 94 589,30 грн., та частково задоволено позовну вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", встановлено ставку судового збору за подання позовної заяви не майнового характеру фізичною особою у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивач у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі та про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За позовною вимогою про стягнення моральної шкоди позивач не звільнений від сплати судового збору, проте вказаний судовий збір не сплатила.
Таким чином, позивач при зверненні до суду мала сплатити судовий збір за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди у розмірі 1400,00 грн. (1% від ціни позову).
Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір на загальну суму 2777,43 грн., з яких:
840,80 грн. судовий збір за вимогою немайнового характеру (скасування наказу про звільнення);
840,80 грн. судовий збір за вимогою немайнового характеру (про поновлення на роботі);
945,89 грн. судовий збір за вимогою майнового характеру - про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (1% від ціни задоволених позовних вимог);
149,94 грн. судовий збір за вимогою майнового характеру про стягнення моральної шкоди (пропорційно від розміру задоволених позовних вимог).
Несплачений позивачем судовий збір за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди у розмірі 1250,06 грн. підлягає стягненню з позивача на користь держави (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 282, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м. Олександрії» Олександрійської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкод, задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» Олександрійської міської ради Кіровоградської області № 103-К від 03.06.2020 року про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_1 звільнено з посади головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу на підставі пункту 2 ст. 41 КЗпП - за втрату довір`я.
Поновити з 04.06.2020 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_2 , на посаді головної медичної сестри адміністративно-управлінського персоналу Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» Олександрійської міської ради Кіровоградської області.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 94 589 (дев`яносто чотри тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 30 коп, яка обрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_2 , моральну шкоду в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» Олександрійської міської ради Кіровоградської області на користь держави судовий збір у розмірі 2 777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 43 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн. 06 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місяця в сумі 11 194 (одинадцять тисяч сто дев`яносто чотри) грн. 00 коп, яка обрахована без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2021 року.

Учасники:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Пільгуй Олексій Миколайович, місцезнаходження: м.Кропивницький, вул.А. Паученка, 69;

Відповідач Комунальне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Олександрії» Олександрійської міської ради, , місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Діброви, 77.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА