Справа № 625/318/21
Провадження № 2/625/115/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Коломацький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Лосєва Д.К.,

за участю секретаря Рахімовій О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Різуненкове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломацької селищної ради Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

20.10.2021 до Коломацького районного суду Харківської області звернувся ОСОБА_1 , із позовом в якому зазначає, що з 1995 року він постійно проживати разом із своєю рідною тіткою ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_3 , оскільки останні мали похилий вік, за віком та станом здоров`я потребували постійного лікування, а дітей та інших родичів, крім позивача не мали. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна тітка ОСОБА_2 , після неї ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 та після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю), розміром 3,98 в умовних кадастрових гектарах відповідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639. Позивач також зазначає, що після смерті ОСОБА_3 він фактично прийняв спадщину, оскільки проживав разом із померлим на час відкриття спадщини. Крім того позивач зазначає, що до нотаріуса із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Разом з цим позивач вказує, що в 2020 році, під час продажу будинку ОСОБА_3 серед старих його речей він знайшов сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639, виданий на підставі рішення Коломацької РДА від 02.09.1997 за №219 на ім`я « ОСОБА_4 » в зв`язку з чим він, як спадкоємець за законом четвертої черги звернувся для оформлення спадщини до нотаріальної контори, однак виявилося, що він не можу оформити спадкове майно, оскільки безсумнівно не має можливості встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, крім того у сертифікаті на право на земельну частку (пай) помилково вказано прізвище « ОСОБА_5 », замість належного « ОСОБА_6 », на підставі чого йому було рекомендовано звернутися до суду.

Враховуючи вищевикладене просить суд: встановити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639, виданий на підставі рішення Коломацької РДА від 02.09.1997 за №219 на ім`я « ОСОБА_4 » дійсно належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 3,98 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП «Різуненкове», що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639, виданого на підставі рішення Коломацької районної державної адміністрації від 02.09.1997 за №219 та зареєстрованого 06.10.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №412, за життя належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач Коломацька селищна рада не погоджуючись з позовом надала до суду відзив, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_3 ні за законом, ні за заповітом, згідно ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, а тим паче за ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004, а також у зв`язку з тим, що у позовній заяві відсутні належні, достатні та допустимі докази, які б підтверджували фактичний вступ у спадщину Позивача після смерті ОСОБА_3 та з тих підстав, що у Позивача відсутній оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639 (а.с. 43-46).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали просили позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Коломацької селищної ради, проти задоволення позову заперечував з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника покази, покази свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.

Зі змісту ч.1 ст. 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 14.12.2001 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 391 (а.с. 10).

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0194639, вбачається, що ОСОБА_4 , який проживав в с. Вдовичене Коломацького району Харківської області за життя належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Різуненкове», розміром 3,98 умовних кадастрових гектарів (а.с. 21).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , вбачається, що його прізвище пишеться як « ОСОБА_6 », однак згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0194639, прізвище спадкодавця зазначено як « ОСОБА_5 ». Також із вказаного сертифікату вбачається, що ОСОБА_4 проживає в с. Вдовичене Коломацького району Харківської області.

Як вбачається з довідки наданої Коломацькою селищною радою ОСОБА_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про яке просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання спадщини після померлого ОСОБА_3 .

Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0194639, що передбачено п.6 ч.1ст. 315 ЦПК України.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту проживання його однією сім`єю із спадкодавцем, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до довідок Коломацької селищної ради №16, 17 від 20.01.2018 вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Згідно довідок Коломацької селищної ради №140, 141 від 17.03.2021 вбачається, що ОСОБА_2 на день смерті проживала та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 14.12.2001 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 391 (а.с. 10).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №58 від 12.03.2021 вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №07 (а.с. 23).

Факт проживання позивача однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 з 1995 року та до дня його смерті підтверджується показами допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в судовому засідання пояснили суду, що ОСОБА_3 був чоловіком ОСОБА_2 , яка доводилась позивачу рідною тіткою, Також вказані свідки пояснили, що оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спільних дітей не мали з 1995 року позивач почав проживати разом із ними, щоб допомагати їм по господарству. Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжив доглядати за ОСОБА_3 , а після смерті останнього займався його похованням.

Крім того, факт проживання позивача разом із померлим також підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_1 , продовжив користуватись до 2020 року належним за життя ОСОБА_3 домоволодінням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , після чого здійснив продаж вказаного домоволодіння, про що свідчить відповідна розписка (а.с. 14, 20).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2018 є спадкоємцем майна належного ОСОБА_2 , а саме права на земельну частку (пай), що підтверджуються сертифікатом серії ХР №0194640 (а.с. 25).

Також в судовому засіданні були досліджені фотокартки на яких зображені позивач та ОСОБА_3 (а.с. 29).

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, в рішенні у справі №924/233/18 з цього приводу вказано, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі№917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц(провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції"("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись добалансу вірогідності вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ст.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України,ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

На підставі викладеного, враховуючи послідовність та логічність показів свідків та узгодженість їх показів з іншими доказами, змістом письмових доказів, фотокарток, виходячи з принципу балансу вірогідності, суд дійшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 проживали однією сім`єю в період з 1995 року по 14.12.2001 та що вказаний факт має для позивача юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно.

Щодо вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 14.12.2001 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 391 (а.с. 10).

17.02.2021 року нотаріусом було надано відповідь №32/01-16, у відповідності до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що він не надав доказів фактичного прийняття спадщини відповідно до ст. 1268 ЦК України (а.с. 28).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням того, що ЦК України, який було прийнято 16.01.2003, набрав законної сили 01.01.2004, то до порядку, щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають бути застосовані норми, затверджені у Цивільному кодексі Української РСР, оскільки на той час діяли положення саме цього кодексу.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Померлий ОСОБА_3 за період свого життя не складав заповіт на випадок своєї смерті на ім`я позивача.

Чинне, на період відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , законодавство, а саме ЦК УРСР, передбачало дві черги спадкування за законом, а тому, з огляду на те, що між позивачем ОСОБА_3 відсутній родинний зв`язок, прийняти цю спадщину він не мав законних підстав.

Разом з цим, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України обумовлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 525 ЦК УРСР зазначено, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Тобто з моменту смерті ОСОБА_3 , а це ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина, яка не була прийнята ніким із спадкоємців, що підтверджується Витягом із Спадкового реєстру № 63598611 від 17.02.2021 року (а.с. 27), а тому, з огляду на ст. 58 Конституції України та п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до цієї спадщини слід застосувати правила книги шостої ЦК України «Спадкове право».

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 чинного ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Так, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1995 року і по день смерті спадкодавця ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом четвертої черги.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України обумовлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги ту обставину, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання за ним права на земельну частку (пай) площею 3,98 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП «Різуненкове», що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639 за життя належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 також підлягає задоволенню.

В той же час, суд не приймає до уваги доводи Коломацької селищної ради наведені у відзиві у зв`язку з тим, що вони спростовуються зібраними доказами по справі.

Частина 1 стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі та встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639, виданий на підставі рішення Коломацької РДА від 02.09.1997 за №219 на ім`я « ОСОБА_4 » дійсно належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 3,98 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП «Різуненкове», що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639, виданого на підставі рішення Коломацької районної державної адміністрації від 02.09.1997 за №219 та зареєстрованого 06.10.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №412, за життя належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України , суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Коломацької селищної ради Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639, виданий на підставі рішення Коломацької РДА від 02 вересня 1997 року за №219 на ім`я « ОСОБА_4 » дійсно належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 однією сім`єю разом із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 3,98 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності КСП «Різуненкове», що на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0194639, виданого на підставі рішення Коломацької районної державної адміністрації від 02 вересня 1997 року за №219 та зареєстрованого 06 жовтня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №412, за життя належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 10 грудня 2021 року.

Суддя: Д.К. Лосєв