Провадження № 2-с/643/117/21
УХВАЛА

03.09.2021 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Московським районним судом м. Харкова 10.06.2021 року за заявою Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» до ОСОБА_1 про стягнення 1 946, 06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Московським районним судом м. Харкова 10.06.2021 року за заявою Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» до ОСОБА_1 про стягнення 1 946, 06 грн., покладання на стягувача витрат по сплаті судового збору в сумі 113, 50 грн., видалення з матеріалів справи персональних даних боржника та їх знищення.

Відповідно до частини 1 статті 170 Цивільного процесуального кодексу України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви (частина 2 статті 171 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з приписами частини 3 статті 171 Цивільного процесуального кодексу України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

При цьому, положення Цивільного процесуального кодексу України не ставлять в залежність скасування судового наказу за заявою боржника від обґрунтованості його доводів, викладених у такій заяві, а лише передбачають необхідність зазначення в ній про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (пункт 5 частини 3 статті 170 Цивільного процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що заява про скасування судового наказу подана боржником у встановлений законом строк, відповідає вимогам до форми і змісту заяви про скасування судового наказу, встановленим частинами 3-5 статті 170 Цивільного процесуального кодексу України, суд, керуючись приписами частини 3 статті 171 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про скасування судового наказу, виданого Московським районним судом м. Харкова 10.06.2021 року за заявою Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» до ОСОБА_1 про стягнення 1 946, 06 грн.

Що стосується вимог заявника про покладення на стягувача витрат по сплаті судового збору в сумі 113, 50 грн., суд зазначає наступне.

З аналізу ст. ст. 160, 161, 164 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, видається судовий наказ без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні. Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 48 Цивільного процесуального кодексу України).

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 Цивільного процесуального кодексу України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ Цивільного процесуального кодексу України «Наказне провадження». Указаний розділ Цивільного процесуального кодексу України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір», яка розкриває поняття судового збору, судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Зі змісту ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

У справі наказного провадження, що розглядається, суд скасовує судовий наказ, що свідчить про те, що боржник - особа, з якої кредитор просить вчинити стягнення, не згоден з заявленими вимогами матеріально заінтересованою особою кредитором (стягувачем) - особою, яка звернулася до суду.

Отже, спір між стягувачем та кредитором суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

З огляду на приписи частини 2 статті 164 Цивільного процесуального кодексу України можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями частини 2 статті 160 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Таким чином, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для покладання на стягувача понесених боржником витрат по сплаті судового збору за подання заяви про скасування судового наказу.

З приводу вимог боржника про видалення з матеріалів справи його персональних даних та їх знищення суд зазначає, що такі вимоги повністю суперечать вимогам чинного законодавства, внаслідок чого відмовляє у їх задоволенні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 171, 172, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Скасувати судовий наказ, виданий 10.06.2021 року Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/10319/21 за заявою Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» до ОСОБА_1 про стягнення 1 946, 06 грн.

3. Роз`яснити Комунальному підприємству «Комплекс з вивозу побутових відходів» право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

4. В іншій частині заяви відмовити.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Новіченко