КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Мазура Геннадія Івановича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Начальник відділу Озадовський Р.Ю., стягувач: Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА», на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , звернулись до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії.

Просили визнати неправомірною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зобов`язати начальника Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. або іншу посадову особу зняти арешт та заборону відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які було накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження № 38381809.

Посилався на те, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходилось виконавче провадження ВП № 38381809, а також ВП № 38381790 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3579/2012 від 31 травня 2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору кредиту № 051/8/072 від 18 червня 2008 року у сумі 10 063 528 грн 20 к.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 30 січня 2015 року у справі № 2604/3579/2012 замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 38381809, а саме: змінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА»; та у виконавчому провадженні ВП № 38381790, а саме: змінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА»

10 червня 2013 року державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. По виконавчому провадженню ВГІ № 38381809 старшим державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем 13 листопада 2013 року було винесено постанову про арешт нерухомого майна, в межах суми 11 063 881 грн 02 к, що належить ОСОБА_1

18 грудня 2015 року державним виконавцем Сивокозовим О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції що діяла на момент винесення постанови).

Враховуючи вище наведені обставини вважають бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправною, скаржники виконали рішення суду в добровільному порядку, а арешт майна боржників та заборона на відчуження їх майна і досі залишаються діючим по виконавчим провадженням ВИ № 38381809 та ВП № 38381790, які знищено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Відділ державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Начальник відділу Озадовський Р.Ю., стягувач: Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА», на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не зняття арешту з майна боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13 листопада 2015 року у виконавчому провадженні № 38381809.

Зобов`язано начальника Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. або іншу посадову особу зняти арешт та заборону відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який було накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження № 38381809.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 20 жовтня 2021 року представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Мазур Геннадій Іванович подав апеляційну скаргу, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2021року скасувати та прийняти нову якою відмовити у задоволенні скарги.

Посилається на те, що повернення виконавчого листа не є закінченням виконавчого провадження, оскільки вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження визначений ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документу не звільняє боржника від обов`язку виконати рішення суду.

Крім того, посилається на те, що Законом 1404-VIII, який є діючим на даний момент, не передбачено зняття арешту з майна боржника на підставі повернення виконавчого документа стягувачу.

Посилається на те, що суд першої інстанції зазначив про неправомірну бездіяльність відділу державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в той час як державний виконавець з метою дотримання вимог Закону та наданих Законом повноважень виніс постанову про повернення та врахувавши вимоги ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на той момент, не зазначав в постанові про зняття арешту.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва залишити без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь - які правові підстави для продовження існування арешту та розшуку майна, обмеження щодо розпорядження нерухомим майном скаржника, оскільки виконавче провадження в межах якого накладалася заборона, повернуто стягувачу та добровільне виконання судового рішення боржниками в повному обсязі у відповідності до укладення мирової угоди від 25 грудня 2014 року, яка затверджена ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року, в межах розгляду справи №22-ц/791/3032/2014.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходилось виконавче провадження ВП № 38381809, а також ВП № 38381790 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/3579/2012 від 31.05.2013 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по Договору кредиту № 051/8/072 від 18 червня 2008 року у сумі 10 063 528 грн 20 к.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 30 січня 2015 року у справі № 2604/3579/2012 замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 38381809, а саме: змінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА»; та у виконавчому провадженні ВП № 38381790, а саме: змінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА».

10 червня 2013 року державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

По виконавчому провадженню ВП № 38381809 старшим державним виконавцем Гречух Олегом Ярославовичем 13 листопада 2013 року було винесено постанову про арешт нерухомого майна, в межах суми 11 063 881 грн 02 к., що належить ОСОБА_1 (а.с. 21).

27 лютого 2015 року державним виконавцем Сіщуком В.В. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено назву сторони у виконавчому провадженні ВП № 38381809, а саме: замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА». (а.с.22).

14 грудня 2015 року державним виконавцем Кузьменком О.С. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».(а.с.73).

Також, встановлено, що 17 січня 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою в якій просив, винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 в межах суми стягнення 11 069 881 грн 02 к.

Підставою такого звернення було добровільне виконання судового рішення та лист стягувача ПВКП «ЦЕНТР ДОСУГА» від 15 січня 2019 року № 15/01 про виконання зобов`язань боржниками в повному обсязі у відповідності до укладеної мирової угоди від 24 грудня 2014 року, яка затверджена Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року, в межах розгляду справи № 22-ц/791/3032/2014. (а.с.11).

06 червня 2019 року скаржник повторно звертався до ВПВР Управліня ДВС Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою від 05 червня 2019 року, шляхом направлення заяви Укрпоштою з вимогою винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна боржника на тих же підставах що були викладені в заяві від 17 січня 2019 року.

05 вересня 2019 року на адресу Начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Подолянко Івана Андрійовича була направлена скарга на бездіяльність державного виконавця в порядку Закону України «Про звернення громадян».

11 травня 2020 року ОСОБА_1 отримав відповідь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за № 38381809/18-20.1 від 23 березня 2020 року в якій заступник директора Департаменту - Озадовський Р.Ю. повідомив, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. У зв`язку з чим більш розширену інформацію надати немає можливості, оскільки дане виконавче провадження знищене.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Частиною 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час накладення арешту), у разі закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно зі статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, в даному випадку державним виконавцем не дотримано вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду із скаргою, заявник посилався на ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку з закінченням виконавчого провадження.

При цьому, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що державним виконавцем Сивокозовим О.В. під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 38381809, арешт з майна боржника ОСОБА_1 не знятий, крім того державним виконавцем не знято арешт з майна ОСОБА_3 .

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виходячи із змісту статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відсутні будь - які правові підстави для продовження існування арешту та розшуку майна, обмеження щодо розпорядження нерухомим майном скаржника, оскільки виконавче провадження в межах якого накладалася заборона, повернуто стягувачу та добровільне виконання судового рішення боржниками в повному обсязі у відповідності до укладення мирової угоди від 25 грудня 2014 року, яка затверджена ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року, в межах розгляду справи №22-ц/791/3032/2014.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги на те, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржників, оскільки 18 грудня 2015 року державним виконавцем Сивокозовим О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між приватним виробничо - комерційним підприємством «Центр Досуга», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . (а.с.12).

Приватне виробничо - комерційне підприємство «Центр Досуга» у зв'язку з задоволенням своїх грошових вимог за Договором кредиту № 051/8/072 від 18 червня 2008 року з усіма додатками та додатковими угодами до нього, з дня набуття чинності мировою угодою, зобов`язується не пред`являти будь яких грошових вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за вказаним договором та договорами, що забезпечують його виконання, а також не звертатись з позовами до суду про їх примусове виконання. (а.с. 13).

27 лютого 2015 року державним виконавцем Сіщуком В.В. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено назву сторони у виконавчому провадженні ВП № 38381809, а саме: замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Приватне виробничо-комерційне підприємство «ЦЕНТР ДОСУГА».

На момент винесення цієї постанови мирова угода між сторонами виконавчого провадження набрала чинності, рішення суду боржниками виконано в повному обсязі.

Однак державний виконавець на вказане уваги не звернув та не виконав передбачені у такому випадку вимоги Закону «Про виконавче провадження».

В свою чергу, в протиріч вимог Закону та ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 25 грудня 2014 року про мирову угоду виконавець Кузьменко О.С. повернув виконавчий документ стягувачу, ПАТ «Центр Досуга» без виконання за відсутністю майна у боржників.

Відповідно до ч. 7 п. 4 стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпеченого і інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованихКонституцією України та законами України.

В даному випадку державним виконавцем не дотримано вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Мазура Геннадія Івановича -залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді