Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2802/20 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 11 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П.

у цивільній справі № 279/2802/20 за позовом ОСОБА_2 , який також є правонаступником померлої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області, про усунення перешкод у користуванні власністю,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом. Просили усунути перешкоди у користуванні власністю - 1/3 частиною будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 знести незаконно збудовану прибудову до будинку, яка виходить на проїжджу частину АДРЕСА_1 , за її рахунок. В обґрунтування поданого позову позивачі зазначали, що 24.09.2012 року вони, на підставі договору купівлі - продажу, придбали у рівних частках 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . 26.09.2012 року здійснили державну реєстрації прав придбаної частки будинку. В даному будинку проживають чотири сім`ї. Позивачі проживають в квартирі АДРЕСА_2 , а відповідачка - в квартирі АДРЕСА_3 . В грудні 2019 року ОСОБА_1 розпочала будівництво душу біля вікна кімнати позивачів. Позивачі повідомили,що категорично проти такого будівництва, так як дана споруда буде закривати сонячне світло і буде знаходитись у безпосередній відстані від вікна їхньої кімнати. Проте, ОСОБА_1 жодним чином на їх зауваження не відреагувала та за короткий період часу звела кам`яну споруду, яка нагадує туалет. Вже у січні 2020 року перед вікнами кімнати позивачів, на відстані 50-80 см. стояла споруда висотою приблизно 1,5 м, шириною приблизно 1,5 м. Крім того, для того щоб зробити прохід до споруди, ОСОБА_1 найняла працівників і вони зрізали дерев`яні стовпи, які тримали дах їх частини будинку. Позивачі неодноразово просили ОСОБА_1 припинити будівництво, намагалися довести їй, що її дії незаконні, шкодять загальній конструкції будинку, але вона на це ніяк не реагувала. Врегулювати спір шляхом переговорів позивачам не вдалося, а тому вони змушенні були звернутися до суду.

Позивачка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.97).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено. Усунуто ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКП НОМЕР_2 , засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргуперешкоди у володінні та користуванні належною йому на праві приватної власності 1/3 частиною будинку по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 знести незаконно збудовану прибудову до будинку зі східної сторони будинку, яка виходить до проїжджої частини АДРЕСА_1 , за її рахунок.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вказує, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. На думку апелянта, матеріали справи не містять жодного доказу того, що прибудова здійсненна з порушенням будівельних, санітарних норм і правил, потребує перебудування або перепланування, а також, що апелянт відмовляється від здійснення такої перебудови у зв`язку з чим остання підлягає знесенню. Вважає, що сам факт здійснення будівництва прибудови без дозвільних документів не є підставою для прийняття рішення для її знесення. Вказує, що на даний час нею не вжито всіх можливих, необхідних заходів щодо узаконення спірного будівництва. Крім того, зазначає, що рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.96 КУпАП не приймалось. Вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки справу розглянуто у її відсутність. Крім того, судом невірно ухвалено рішення в частині стягнення з неї судових витрат на користь держави у сумі 908,00 грн., так як у 2020 році за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачувався судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору купівлі - продажу посвідченого ДНК 24.09.2012 року, р №2-918, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить в рівних частках кожному 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачка, будучи власником 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 , здійснила без належно оформленої дозвільної документації самочинну прибудову.

ОСОБА_2 звертався до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області з відповідною скаргою.

05 березня 2020 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Рудницьким І.А. розпочата позапланова перевірка на об`єкті «Реконструкція частини житлового будинку з прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 ».

За результатами проведеної позапланової перевірки встановлено, що ОСОБА_1 самовільно, без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт до органів Держархбудконтролю, виконані будівельні роботи з реконструкції частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт затвердженого Постановою КМУ №466, від 13 квітня 2011 року (в редакції станови Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2015 р. № 747), згідно якого - будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

- подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта;

- видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт, щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2) та значними ( СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до ЗУ "Про оцінку впливу на довкілля».

Відповідно до акту №1006/7/К15/102 від 12.03.2020 року Управління державної архітектурно- будівельної інспекції у Житомирській області: на час перевірки встановлено, що на об`єкті "Реконструкція частини житлового будинку з прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 " , згідно пояснень ОСОБА_1 проведено будівельні роботи з будівництва прибудови до частини житлового будинку без дозвільних документів (проведено мурування бутобетонного фундаменту та мурування стін з піноблоку розмірами 1,50 м на 1,85 м. Також зазначено, що проведені будівельні роботи за вищевказаною адресою проведено самовільно без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт до органів Держархбудконтролю.

На підставі проведеної перевірки Управлінням державної архітектурно- будівельної інспекції у Житомирській області було винесено:

- припис №28/20к від 12.03.2020 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим НПА, виконуються без повідомлення реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт;

- припис №29/20-к від 12.03.2020 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

- протокол про адміністративне правопорушення від 12.03.2020 року.

Наведені обставини підтверджують протиправність дій відповідачки.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що побудова об`єкту нерухомості з істотним порушенням будівельних норм та правил є самостійною ознакою самочинного будівництва, а виникнення на нього права власності не позбавляє права зацікавленої особи, права якої порушено, на знесення такого будівництва та обов`язку особи, що здійснила таке будівництво його знесення при порушені прав інших осіб.

При цьому судом враховано, що згідно з ч.1 статті 376 Цивільного кодексу України споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

В силу статті 386 ПК України держава забезпечує рівний захист всіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст.41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.358 ПК України право спільної частково власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

За правилами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають, як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України, а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.16, ст.376 ЦК України користувач земельної ділянки вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, у тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Перелік способів захисту права власності, визначений у ст.16ЦК України, не є вичерпним.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що спірна самочинна споруда зведена відповідачкою без погодження із позивачами - співвласниками спільного домоволодіння, перебуває у безпосередній близькості до їх вікна, а тому суд обгрунтовано визнав, що право позивачів на належне користування своєю частиною нерухомого майна порушене та підлягає судовому захисту у обраний ними спосіб.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення по суті позовних вимог апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду в цій частині не спростовують та на їх правильність не впливають.

Разом з тим, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення в частині стягнення судового збору в дохід держави підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з 908,00 грн. до 840,80 грн.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.2 п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 840,80.

Позовна заява подана до суду у червні 2020 року, а тому ставки судового збору слід застосовувати станом на 2020 рік.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 жовтня 2021 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 судових витрат з 908,00 грн. до 840,80 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: