Справа № 346/689/20
Провадження № 22-ц/4808/156/21
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання припиненим іпотечного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Васильковського В.В. 10 листопада 2020 року в м. Коломия,

в с т а н о в и в:

17.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання припиненим іпотечного договору.

Позов мотивовано тим, що 19.06.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Київська Русь» був укладений кредитний договір №18322-45.1/7-2, в забезпечення виконання зобов`язань за яким 20.06.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорцем В.М. за реєстровим №23. Відповідно до зазначеного договору іпотеки позивач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок під номером АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,85 га, що розташована на території с. Грушів Пилипівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12.01.2015 року, ухваленим у справі №346/6459/14-ц, було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. 26.03.2015 року Апеляційний суд Івано-Франківської області скасував вищевказане рішення Коломийського міськрайонного суду та ухвалив нове рішення, яким вимоги позивача задовольнив частково та в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором кредиту №18322-45.1/7-2 від 19.06.2007 року, яка станом на 10.11.2014 року становить 54 395,19 доларів США, що еквівалентно 805 048,81 грн, з яких: 42 494,85 доларів США (628 923,78 грн) - заборгованість по кредиту; 3 959,71 доларів США (58 603,71 грн) - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7 402,37 доларів США (109 555,08 грн) - пеня за несвоєчасну сплату суми основного боргу; 538,27 доларів США (7 966,40 грн) - штраф за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, звернув стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку площею 0,8500 га в с. Грушів Пилипівської сільської ради, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Тобто, 26.03.2015 року рішення суду набрало законної сили та підлягало виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством шляхом видачі позивачу виконавчого листа з подальшим пред`явленням його до виконання органу виконавчої служби. Однак, відповідач не отримав виконавчий лист на виконання рішення у справі №346/6459/14-ц у строки, передбачені законодавством, тим самим добровільно відмовившись від процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23.05.2017 року ПАТ «Банк «Київська Русь» відмовлено в задоволенні заяви про видачу виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для їх пред`явлення до виконання. Законність вказаної ухвали підтверджена ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.09.2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.10.2017 року. Оскільки відповідач не скористався своїм правом на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, тому слід вважати, що іпотека є припиненою.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати припиненим іпотечний договір, укладений 20.06.2007 року між ним та ПАТ «Банк «Київська Русь», посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорцем В.М., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №23.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12.03.2020 року до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «Банк «Київська Русь» залучено ТОВ «ФК «Інвест Хаус».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10.11.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвест Хаус», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , про визнання припиненим іпотечного договору відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що основним аргументом позивача, як підстави для визнання іпотеки припиненою, є те, що ПАТ «Банк «Київська Русь» не скористалося своїм правом на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», та не може реалізувати своє право реалізації предмету іпотеки за рішенням суду. Однак, Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення договору іпотеки, як нереалізація іпотекодержателем свого права на реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів за рішенням суду. Крім того, в іпотечному договорі від 20.06.2007 року, крім звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, сторони обумовили можливість звернення стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 5.4.2) та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п. 5.4.3.1 та п. 5.4.3.2 цього договору (п. 5.4.3). Оскільки основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, іпотекодержатель не використав всі можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки, тому немає підстав для задоволення позову про визнання іпотеки припиненою.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення договору іпотеки, як нереалізація іпотекодержателем свого права на реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів за рішенням суду, а також, що крім звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду сторони в іпотечному договорі обумовили можливість звернення стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

На думку апелянта, суд не врахував, що виконавчий напис видається нотаріусом тільки у випадку безспірності заборгованості, та не надав жодної правової оцінки договору про відступлення прав вимоги від 24.05.2019 року, не з`ясував який обсяг прав та обов`язків перейшов до ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та чи вправі останній звертитися за видачею виконавчого напису.

Апелянт вважає, що факт безспірності в даному випадку відсутній, оскільки жодних договірних відносин з ТОВ «ФК «Інвест Хаус» він не мав і про укладення договору про відступлення прав вимоги повідомлений не був.

Крім того, судом не враховано ту обставину, що основне зобов`язання за кредитним договором виконується позичальником ОСОБА_2 за рішенням суду в рамках виконавчого провадження №49683370 на підставі постанови від 01.02.2016 року.

Також апелянт вважає незрозумілою позицію суду про залучення ТОВ «ФК «Інвест Хаус» до участі у справі в якості співвідповідача. Зазначає, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави від 24.05.2019 року (в тому числі за договором іпотеки від 20.06.2007 року) відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а тому суд, вважаючи ТОВ «ФК «Інвест Хаус» правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь», повинен був замінити відповідача у справі, а не залучати співвідповідача.

Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення грубо порушує його права, адже іпотекодержатель своєю бездіяльністю фактично відмовився від реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, у зв`язку з чим втратив можливість у примусовому порядку виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте обтяження, накладені на майно, залишаються чинними. Вважає, що оскільки банк не скористався своїм правом на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, то слід вважати, що іпотека є припиненою.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ТОВ «ФК «Інвест Хаус» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила та зазначила, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконано, то іпотека, якою забезпечено кредитний договір, не може бути припиненою, так як іпотечне зобов`язання має акцесорний характер, тобто є похідним від основного зобов`язання. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 08.02.2017 року у справі №6-2560цс16. Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилаючись на наведене, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень частини другої статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.06.2007 року між АБ «Київська Русь», назву якого в подальшому змінено на ПАТ «Банк «Київська Русь», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №18322-45.1/7-2, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 50 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 18.06.2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 20.06.2007 року між банком та позивачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорцем В.М. та зареєстрований в реєстрі за №23, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,8500 га, що розташована на території с. Грушів Пилипівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 7-8).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12.01.2015 року, ухваленим у справі №346/6459/14-ц, було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 9-12).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2015 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 12.01.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено частково та в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором кредиту №18322-45.1/7-2 від 19.06.2007 року, яка станом на 10.11.2014 року становить 54 395,19 доларів США, що еквівалентно 805 048,81 грн, з яких: 42 494,85 доларів США (628 923,78 грн) - заборгованість по кредиту; 3 959,71 доларів США (58 603,71 грн) - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7 402,37 доларів США (109 555,08 грн) - пеня за несвоєчасну сплату суми основного боргу; 538,27 доларів США (7 966,40 грн) - штраф за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку площею 0,8500 га в с. Грушів Пилипівської сільської ради, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 13-17).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23.05.2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.09.2017 року, відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Банк «Київська Русь» про видачу виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для їх пред`явлення до виконання (а.с. 18-27).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.10.2017 року відмовлено у прийнятті касаційної скарги ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.05.2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.09.2017 року (а.с. 28-29).

24.05.2019 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 від 23.04.2019 року, між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» було укладено договір №UA-EA-2019-04-02-000001-b/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, в тому числі, за кредитним договором №18322-45.1/7-2 від 19.06.2007 року (а.с. 37-50).

Крім того, 24.05.2019 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки/застави, в тому числі за договором іпотеки від 20.06.2007 року, що був укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 (а.с. 51-59).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент ухвалення Апеляційним судом Івано-Франківської області рішення у справі №346/6459/14-ц) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Підстави припинення іпотеки передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; інші підстави, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2015 року у справі №346/6459/14-ц, на яку зіслався позивач) якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року №2478-VIII частину третю статті 49 Закону України «Про іпотеку» викладено в новій редакції, а саме: «У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті». Вказана редакція на сьогоднішній день є чинною.

Відтак, у межах застосування статті 49 Закону України «Про іпотеку» законодавцем замінено можливість припинення іпотеки за рішенням суду на право іпотекодержателя залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є безумовною підставою для припинення іпотеки.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22.02.2017 року в справі №6-133цс17.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання припиненим іпотечного договору від 20.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки порушене право банку відновлено не було, заборгованість за кредитним договором №18322-45.1/7-2 від 19.06.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Київська Русь», в забезпечення виконання зобов`язань за яким укладався іпотечний договір, не погашена, судове рішення про звернення стягнення залишилось невиконаним, а Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення договору іпотеки, як нереалізація іпотекодержателем свого права на реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів за рішенням суду.

Доводи апелянта про те, що суд неправильно послався в рішенні суду, як на підставу для відмови в позові, що крім звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду сторони в іпотечному договорі обумовили можливість звернення стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не приймаються до уваги, оскільки не впливають на правильність судового рішення.

Щодо посилання апелянта, що поза увагою суду залишилась та обставина, що основне зобов`язання за кредитним договором виконується позичальником ОСОБА_2 за рішенням суду в рамках виконавчого провадження №49683370 на підставі постанови від 01.02.2016 року, то така обставина не є підставою для припинення іпотеки.

Інші доводи апелянта є його суб`єктивною думкою щодо застосування норм права при вирішенні спірних правовідносин та не спростовують висновки суду першої інстанції і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції на положення статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку», якими передбачено позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, а також задоволення іпотекодержателем забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, оскільки в даному випадку іпотекодержатель скористався правом на звернення в суд за захистом свого порушеного права шляхом подачі позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2015 року у справі №346/6459/14-ц його позовні вимоги частково задоволено, вказане рішення набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню. Більше того, в даних спірних правовідносинах відбулася заміна іпотекодержателя ПАТ «Банк «Київська Русь» його правонаступником ТОВ «ФК «Інвест Хаус», яке вступило в ці правовідносини уже після ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, а тому вправі звертатися про його виконання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на положення статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 10 листопада 2020 року без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року