Справа № 740/6162/21
Провадження № 2/740/1581/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ніжинського відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - Ніжинський ВДВС, ДВС, виконавча служба), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бахмацька районна державна нотаріальна контора, про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна,

установив:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна, накладене постановою державного виконавця Ніжинського ВДВС - Кашлюк С. М. серії АН № 449148 від 21.02.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1707112, дата державної реєстрації обтяження 23 лютого 2005 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.08.2004 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

У липні 2021 року позивач виявив бажання розпорядитися своєю власністю, проте дізнався від приватного нотаріуса, що вказаною постановою державного виконавця накладено арешт на майно. Стверджував, що жодних постанов про арешт майна чи заборони на його відчуження він не отримував.

Позивач звернувся із заявою до виконавчої служби про зняття арешту, у відповідь отримав 03 серпня 2021 року письмового листа, з якого вбачається, що відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень у ДВС на виконанні перебували виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_1 , а саме: ВП № 11406271 з виконання виконавчого листа № АЕ-1621 Конотопського міського суду від 25.08.1992 р. про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів, втім як зазначено в листі ДВС, 28.06.2010 року прийнято постанову про закінчення цього ВП на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 3187174 з виконання виконавчого листа № 2-1258 Конотопського міського суду від 03.08.2000 року про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 аліментів, однак 10.01.2014 року прийнято постанову про закінчення цього ВП на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто будь-яка заборгованість з боку позивача відсутня. Крім того, як убачається з листа ДВС, матеріали вказаних вище виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

На підставі викладеного позивач просив суд звільнити належне нерухоме майно з-під арешту.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 листопада 2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, судове засідання призначено на 15-00 год. 07 грудня 2021 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його та позивача відсутність, підтримання позову та його задоволення.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи подав до суду листа про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори Варавою Н. П., спадкоємцем зазначеного у заповіті майна - житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а. с. 9).

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4711691 від 12.09.2004, ОСОБА_1 є власником вищевказаного будинку на праві приватної власності (а. с. 13).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна, на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управляння юстиції Кашлюк С. М. серії АН № 449148 від 21.02.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1707112 (а. с. 18).

З листа-відповіді № 39246 від 03 серпня 2021 року, наданого в. о. начальника Ніжинського ВДВС Кільовою Ю. щодо зняття арешту з майна, вбачається що у Ніжинському ВДВС перебували виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 , а саме: ВП №11406271 з виконання виконавчого листа № АЕ-1621 Конотопського міського суду від 25.08.1992 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів та ВП №3187174 з виконання виконавчого листа № 2-1258 Конотопського міського суду від 03.08.2000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів. 10 січня 2014 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки вказані провадження були передані до архіву, строк яких закінчився, вони були знищені у 2014 та 2018 роках відповідно.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно із ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, в межах заявлених позовних вимог суд вважає, що позовні вимоги є доведеними й обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 247, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Ніжинського відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бахмацька районна державна нотаріальна контора, про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна, накладене на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управляння юстиції Кашлюк С. М. про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1707112 від 23 лютого 2005 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 13 грудня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко