Провадження № 22-ц/811/2003/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою АГК «Ветеран» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року у справі за позовом АГК «Ветеран» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків, -

в с т а н о в и в:

В.о. Голови Правління АГК «ВЕТЕРАН» Пчелінцев В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків, уточнивши який просить стягнути з відповідача на користь Автогаражного кооперативу «ВЕТЕРАН» заборгованість по сплаті членських внесків в розмірі 4 690,00 грн та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідач ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Ветеран» і власником гаражного боксу № НОМЕР_1 . При вступі до АГК «ВЕТЕРАН» відповідач була ознайомлена зі Статутом кооперативу і зобов`язувалася його виконувати. Основним із основних обов`язків члена кооперативу є сплата членських внесків. З 2017 року відповідач здійснювала оплату членських внесків не регулярно. Щорічне і щоквартальне знаходження її в списках боржників, які офіційно вивішувалися на дошку оголошень, також не давали жодного результату, як і усні та телефонні нагадування. Протоколом №06/20 засідання правління Автогаражного кооперативу «ВЕТЕРАН» від 29 грудня 2020 року встановлено розмір членського внеску на 2021 рік, що становить 100 грн. Також, цими зборами було прийнято рішення, що з моменту збільшення розміру членських внесків, заборгованість по сплаті членських внесків, за термін, що перевищує 6 місяців, перераховується виходячи із нового встановленого розміру членських внесків. На підставі протоколу засідання правління заборгованість по оплаті членських внесків за термін, що перевищує 6-ть місяців, збільшено суму заборгованості, та заборгованість відповідача по сплаті членських внесків станом на 28.02.2021 становить 4690, 00 грн., з яких за 11 місяців 2016 року по 100,00 грн. на місяць заборгованість становить 1100,00 грн.; за 12 місяців 2017 року - 1200,00 грн.; за 12 місяців 2018 року - 1200,00 грн.; за 8 місяців 2020 року - 800,00 грн.; за 4 місяц 2020 року по 65 грн., що становить 260,00 грн.; за 2 місяці 2021 року по 65,00 грн., що становить 130,00 грн. На підставі Рішення Правління АГК «Ветеран» від 14 травня 2020 року відповідачу було скеровано листи нагадування від 14.09.2020, від 06.10.2020, від 13.10.2020 та від 04.11.2020 з повідомленням про вручення, однак такі залишилися без реагування відповідача.

Оскаржуваним рішенням в позові АГК «Ветеран» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків відмовлено.

Рішення суду оскаржило АГК «Ветеран».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що відповідач вступаючи в члени кооперативу зобов`язувалася регулярно сплачувати членські внески, які є єдиним доходом Кооперативу. Заборгованість допускається до 6-ти місяців, а після 12-ти місяців матеріали подаються до суду до примусового стягнення. Відповідач роками накопичувала заборгованість і придумала схему, по якій при збільшенні розміру членського внеску, вона, погашаючи заборгованість попередніх років, платила поточні внески по ставках попередніх років, чим наносила збитки кооперативу. Крім того, отримавши чотири листи-повідомлення, відповідачка жодного разу не прийшла до правління і не спробувала домовитися про розтермінування заборгованості. Суд не спробував розібратися в розбіжностях між сумами, наведеними в позовній заяві, тому що не дослідив систему сплати членами кооперативу членських внесків та систему розрахунку заборгованості. Вказує, що сума в 1 170, 00 грн. станом на 14.05.2020 року, на яку посилається суд, не враховує пільгу, яку мав член кооперативу до 14.05.2020 р. і час від 14.05.2020 року до моменту подачі позовної заяви в суд. Це сума, яка перевищила межу в 1 000, 00 грн., є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. На момент подачі позовної заяви до суду - 16.12.2020 року заборгованість відповідача становила 2 080,00 грн. Крім того вважає, що суд сфальшував відомості позовної заяви, зазначаючи, що позивач розраховував заборгованість відповідачки з 2016 по 2021 рік, оскільки позовні вимоги розраховувалися по грудень 2020 року.

Зазначає, що встановивши кінцеву суму сплати заборгованості лютим 2021 року, суд заохочував відповідачку до сплати боргу під час проведення слухання справи і доведення ситуації до можливості переведення спору по справі в русло ст.255 ЦПК України, з подальшим переведенням її в розгляд справи «з відсутністю предмету спору». Вказує, що відповідачка почала в лютому 2021 року, під час проведення судових засідань, погашати заборгованість за 2019 рік в сумі 780 грн. та за 2020 р. - 780 грн. При цьому вже в 2021 продовжувала сплачувати внески (борг) із розрахунку 65 грн. в місяць, замість встановленої суми - 100 грн. в місяць.

Вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку, визнавши термін позовної давності в три роки.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АГК «Ветеран» у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має зобов`язань щодо сплати членських внесків на рівні ставки, яка встановлена правлінням кооперативу за минулий період.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу гаражного боксу від 16.02.1999, посвідченого приватним нотаріусом Пилипенко Л.І., відповідач ОСОБА_1 купила металевий гаражний бокс № НОМЕР_1 , що знаходиться в АГК «Ветеран» по вулиці П.Орлика,5-а в місті Львові, площею 17,7 кв.м.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 є членом Автогаражного кооперативу «Ветеран» та їй на правах приватної власності належить гаражний бокс № НОМЕР_1 .

Пунктом 6.2.2 Статуту АГК «Ветеран» передбачено обов`язок члена кооперативу своєчасно вносити вступні, членські та цільові внески у строки та на умовах, встановлених Статутом та рішенням Правління Кооперативу.

Протоколом №01/18 Засідання Правління Автогаражного кооперативу «ВЕТЕРАН» від 08 лютого 2018 року встановлено розмір щомісячних членських внесків з 01 січня 2018 року, що становить 65 грн. за один гараж.

Протоколом №06/20 Засідання Правління Автогаражного кооперативу «ВЕТЕРАН» від 29 грудня 2020 року встановлено розмір членських внесків в сумі 100 грн. за місяць на 2021 рік. Також, цими зборами прийнято рішення, що з моменту збільшення розміру членських внесків, заборгованість по сплаті членських внесків, за термін, що перевищує 6 місяців, перераховується виходячи із нового встановленого розміру членських внесків.

Згідно зі списком боржників АГК «Ветеран», станом на 31.12.2018 заборгованість ОСОБА_1 становить 540 грн., а станом на 31.03.2019 заборгованість становить 780 грн.

Також, як видно з Протоколу № 04/20 Засідання Правління Автогаражного кооперативу «Ветеран» від 14.05.2020 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті членських внесків становила 1170, 00 грн.

Позивач звертався з письмовими зверненнями до ОСОБА_1 про погашення боргу, що підтверджується листами від 14.09.2020, 06.10.2020, 09.10.2020, 04.11.2020.

Згідно поданих відповідачем квитанцій до прибуткового касового ордеру №10 від 31.01.2017 заборгованість по членських внесках нею станом на 01.01.2017 сплачена в сумі 245,00 грн.; згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №364 від 16.09.2017 членські внески січень-червень сплачені в сумі 150,00 грн.; згідно квитанції до прибуткового касового ордера №612 від 16.12.2017, членські внески липень-вересень 2017 року сплачені в сумі 105,00 грн.; згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №19 від 16.01.2018, заборгованість по членських внесках за 2016 рік сплачено в сумі 245,00 грн. та заборгованість за 2017 рік в сумі 540,00 грн.; згідно квитанції до прибуткового касового ордера №358 від 20.11.2018 членські внески за січень-грудень 2018 рік сплачено в сумі 780,00 грн.; згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 02.02.2021 членські внески за 2019 рік сплачено в сумі 780 грн., за 2020 рік в сумі - 780 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно пункту 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термiн).

За змістом статей 610, 611, 549 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Розглядаючи даний спір, суд виходив з того, що він виник внаслідок перерахунку суми заборгованості за членськими внесками відповідно до рішення засідання Правління Автогаражного кооперативу «ВЕТЕРАН» від 29 грудня 2020 року.

Вказаним рішенням збільшено розмір заборгованості по членських внесках відповідача за минулий період, виходячи з розміру, який встановлений рішенням цим правління від 29.12.2020.

Позивач вважає, що внаслідок невиконання своїх зобов`язань, відповідач ОСОБА_1 , станом на 28.02.2021 року має заборгованість перед АГК «Ветеран» в розмірі 4 690,00 грн.

Однак, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи відповідач ОСОБА_1 за період з 2016 по 02.02.2021 сплатила 3625,00 грн., що відповідає сумі членських внесків за такий період з розрахунку 65 грн. на місяць.

Доказів на підтвердження того, що відповідачка була повідомлена про збільшення членських внесків суду надано не було, так само не надано суду підтверджень того, що відповідачка була обізнана про проведення неодноразових загальних зборів на яких приймались відповідні рішення, а тому суд позбавлений можливості зробити висновок про час виникнення та взагалі виникнення у відповідачки обов`язку сплачувати членські внески саме у тому обсязі на якому наполягає позивач.

Оцінюючи правомірність дій позивача щодо збільшення заборгованості відповідача відповідно до рішення Правління кооперативу за №06/20 від 29.12.2020, яким збільшено розмір членських внесків за минулий період з розрахунку 100,00 грн. за один місяць, суд виходив з такого.

Рішення правління кооперативу є актом ненормативного характеру, тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання цивільних відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Дія актів ненормативного характеру у часі чітко не регламентовані Цивільним кодексом України, ані Законом України "Про кооперацію", який є спеціальним нормативно-правовим актом для спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Нормами права, які регулюють питання дії нормативно-правових актів у часі, передбачено, що такі не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ст. 5 ЦК України).

Більше того, стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності, що неодноразово було вказано у Рішеннях Конституційного Суду України.

Тому, при розгляді даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість встановлення розміру заборгованості за членськими внесками відповідачу у період з 2016 по 2021 роки на підставі рішення правління від 29.12.2020.

Водночас, судом встановлено, що відповідач сплатила членські внески за період з 2016 по 2021 роки у відповідності до розміру таких внесків, які існували на цей час, а тому у неї відсутні зобов`язання щодо сплати таких внесків у розмірі, який є вищим за встановлені ставки.

У випадку порушення відповідачем зобов`язання з оплати членських внесків у визначені строки, позивач мав право нарахувати кошти згідно ст. 625 ЦК України, або застосувати неустойку, якщо така була передбачена. Однак, збільшувати розмір заборгованості за минулий період, при обставинах, які мали місце у цій справі, є неможливим.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є аналогічними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції вже надано оцінку та такі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 29 листопада 2021 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АГК «Ветеран» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук