Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1531/20
Провадження № 2/382/259/21
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

10 лютого 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обгрунтував наступним. Згідно договору купівлі-продажу будинку від 7 липня 2006 року він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . В даному будинку з 20 липня 2017 року зареєстрована колишня дружина його брата - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу реєстрації місця свого проживання відповідачка у вищевказаному будинку не проживала, що підтверджується актом обстеження від 01.10.2020. Місце перебування відповідачки на даний час йому невідомо, оскільки з ним будь-яких відносин остання не підтримує. Разом з тим, за комунальні послуги відповідачка не сплачує, будинком не цікавиться, не ставиться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, її особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачці не перешкоджав. В той же час, під час його звернення до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з`ясувалося, що оскільки в належному йому житловому будинку зареєстрована відповідачка по справі, при призначені субсидії буде братися її дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, реєстрація відповідачки у належному йому будинку, створює перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє його можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на його матеріальний стан, що порушує його права. Просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком за АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яготинського районного суду від 1 грудня 2020 р. відкрито провадження у справі.

В судове засідання позивач не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

В судовому засіданні установлено, що згідно з договором купівлі-продажу будинку від 7 липня 2006 року позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна, а.с. 8-9). В даному будинку з 20 липня 2017 року зареєстрована ОСОБА_2 - колишня дружина брата позивача та відповідачка по справі, (витяг з будинкової книги, а.с. 11-12). З часу реєстрації місця проживання відповідачка у вищевказаному будинку не проживала, (акт обстеження від 01.10.2020, а.с.13). За комунальні послуги відповідачка не сплачує, будинком не цікавиться, не ставиться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, її особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачці не перешкоджав.

Ураховуючи, що відповідачка понад шість місяців у належному позивачеві будинку не проживає без поважних причин, її особистих речей в будинку немає, місцезнаходження відповідачки невідоме, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81,259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 317,319,321,383, 391, 406 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування будинком за АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 11 лютого 2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.