Справа № 345/516/21
Провадження № 22-ц/4808/1403/21
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю представника апелянта адвоката Олексюка Л.В., позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення (заочне) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Онушканичем В.В. 07 квітня 2021 року у м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 09.07.2020 року стягнено з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 15.06.2020 року та до досягнення ними повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 дочці ОСОБА_3 виповнилося 18 років. Проте на даний час дочка є ученицею першого семестру медичного училища «Аванс» в Республіці Польща. Строк навчання з 01.09.2020 року по 31.08.2022 року. Зі своїх доходів вона (позивачка) не може повністю забезпечити повноцінне навчання дочки та її утримання. Грошові кошти потрібні для проживання у гуртожитку, проїзду до навчання, купівлі літератури, методичного матеріалу, а також щоденного виділення грошових коштів на харчування. Відповідач є фізично здоровою, працездатною особою та має регулярний дохід, оскільки він працює на тимчасових роботах в Україні та за кордоном. Добровільно допомоги на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розмірі по 5000,00 грн, щомісячно, до закінчення нею навчання (а.с.1-2).

Рішенням (заочним) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2270,00 грн, щомісячно, шляхом їх виплати в інтересах дочки на ім`я стягувача ОСОБА_1 , починаючи з 08.02.2021 року і до 31.08.2022 року на час навчання ОСОБА_3 в Медичному училищі «Аванс» в м. Кєльце, Республіка Польща, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.44-46).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2021 року відмовлено (а.с.100-103).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, ухвалення його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що про день та час розгляду справи йому не було відомо, оскільки не отримував судової повістки з причини перебування на час розгляду справи в Республіці Польща.

Вказує, що суд дійшов неправильного висновку про його платоспроможність та можливість сплачувати аліменти, посилаючись на інформацію Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про неодноразовий перетин ним кордону, оскільки такий висновок є припущенням. Водночас, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він має можливість утримувати свою повнолітню дочку. Позивачка в позовній заяві не заперечила ту обставину, що відповідач не має постійного місця роботи, а працює на тимчасових роботах в Україні та за кордоном.

Крім того наголошує, що повинен сплачувати аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_5 у розмірі 2300,00 грн щомісячно, відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 23.03.2021.

Зазначає, що подані позивачкою банківські квитанції (доказ про утримання дочки), є неналежними доказами, оскільки в них зазначено платником та отримувачем ОСОБА_1 .

Крім того, судом не з`ясовано обсягу витрат, пов`язаних з навчанням. Зазначає, що навчання дочки ОСОБА_6 є безкоштовним, навчальним закладом їй надано кімнату в гуртожитку для проживання, а тому вона не несе додаткових витрат для винайму житла. Разом з тим, не відмовляється допомагати матеріально, однак за наявної можливості.

Вказує, що неодноразово, перебуваючи в Республіці Польща, перераховував дочці кошти, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями.

З цих підстав просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.106-108).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення представника апелянта адвоката Олексюка Л.В., позивачки ОСОБА_1 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла про її необґрунтованість, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 на даний час є ученицею 1 семестру Медичного училища «Аванс» в м. Кєльце, Республіка Польща. Навчання триває чотири семестри, а плановий термін закінчення навчання 31.08.2022 року (а.с.27-28).

Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідач ОСОБА_2 в період з 04.08.2017 року неодноразово здійснював перетин державного кордону (а.с.34).

Відомості про доходи відповідача в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи наявні квитанції про поповнення поточного рахунку платником ОСОБА_1 (а.с.10-13), товарний чек на купівлю товарів (а.с.14), акт приймання-передачі робіт (наданих послуг) (а.с.15).

Відповідачем долучено квитанції польською мовою про переказ коштів від 12 липня 2020 року на суму 335 польских злотих, від 28 грудня 2020 року на суму 100 польських злотих, від 12 січня 2021 року на суму 100 польських злотих, 01 березня 2021 року на суму 100 польських злотих, від 15 квітня 2021 року на суму 500 польських злотих, від 14 травня 2021 року на суму 500 польських злотих, від 10 червня 2021 року на суму 100 польських злотих, від 16 червня 2021 року на суму 600 польських злотих. (а.с.82-90).

Позивачка не заперечує, що згідно цих квитанцій кошти перераховані відповідачем дочці.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст.ст. 180-184, 199, 200 СК України, встановивши, що матеріальний стан відповідача задовільний, враховуючи, що дочка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, розмір аліментів у розмірі 2270,00 гривень буде достатніми та справедливими для належного утримання повнолітньої дочки сторін, а також відповідатиме вимогам чинного законодавства, не порушуючи інтересів відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.

Доводи апелянта про те, що судом порушено норми процесуального права, яке полягало у розгляді справи за його відсутності без доказів належного повідомлення про час та місце розгляду справи, , не з`ясуванні причин неявки в судове засідання відповідача, не забезпеченні йому можливості надати суду докази та навести доводи, внаслідок чого він був позбавлений можливості вчиняти відповідні процесуальні дії, не приймаються апеляційним судом до уваги.

Так, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України вказано місце проживання апелянта за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Усі процесуальні документи (копія ухвали про відкриття провадження у справі, судова повістка про розгляд справи) направлені судом рекомендованою поштою на зазначену адресу, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.40-42).

Таким чином, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи в установленому законом порядку за місцем реєстрації місця проживання.

Таким чином, з урахуванням положень частини 3 статті 130 ЦПК України, виходячи із принципу пропорційності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідача слід вважати належним чином повідомленим про час, дату і місце судового засідання.

Заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, справу на підставі ст. 280 ЦПК України суд правильно вважав за можливе розглядати у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відхиляючи доводи апелянта ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача не може свідчити про відсутність можливості надання утримання повнолітній дочці та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі.

Так, відповідачем надані докази про переказ коштів повнолітній дочці у іноземній валюті польських злотих. У матеріалах справи наявна інформація про перетин ним кордону з Республікою Польща. Із зазначеного слід дійти висновку, що відповідач (апелянт) дійсно отримує дохід за межами України. При цьому за шість місяців 2021 року позивач сплатив дочці кошти в розмірі 1900 польських злотих, що в середньому складає по 316,66 злотих на місяць, що еквівалентно 2055 гривень на місяць. Найбільші суми сплачені після ухвалення рішення суду у цій справі, а саме у квітні та травні 2021 року по 500 польських злотих, у червні 2021 року 700 польських злотих, що значно перевищує розмір коштів, стягнених на підставі цього рішення. Ця обставина дає підстави дійти висновку, що судом першої інстанції визначена сума аліментів вірно.

Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан, відповідач не надав, як і інформації про джерело та розмір доходів, отриманих за межами України. Крім того, відповідач не надав інформації, що його дохід змінився та він не має можливості оплачувати аліменти у визначеному судом розмірі або не мав такої можливості на час ухвалення рішення.

Той факт, що апелянт не має постійного доходу, не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення повнолітній дочці на період продовження нею навчання до 23 років.

Крім того, відповідачем не представлено доказів, що він має наміри працевлаштуватися в Україні і звернувся до Центру зайнятості населення з приводу працевлаштування.

Разом з тим, відповідач погоджується по мірі можливості надавати дочці матеріальне утримання, не вказуючи розміру такого та джерела доходів.

Оскільки відповідач не представив суду жодних даних про свої доходи, стан здоров`я, врахувавши, що на утримання відповідача перебуває інша неповнолітня дочка, а також те, що повнолітня дочка сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд приймає до уваги, що за станом здоров`я відповідач не має обмежень щодо виконання будь-яких робіт.

З урахуванням встановлених обставин справи, оцінюючи критично доводи апелянта-відповідача, суд дійшов висновку, що він має можливість надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу в розмірі 2270,00 гривень щомісячно, оскільки неспроможність надання допомоги в такому розмірі він не довів.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З врахуванням наведеного та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення (заочне) Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.