КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ск/824/7/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року місто Київ

справа №824/2/21

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ головуючого судді: Борисової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду приАсоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року, прийняте у місті Києві у складі третейського судді Мороз О.А., у справі №639/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року позов ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 212112,53 грн. та третейський збір у розмірі 2571,12 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 14 січня 2021 року звернулася до Київського апеляційного суду з заявою, в якій просила скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року повністю.

Заяву обґрунтовувала тим, що справа, у якій було прийнято оскаржуване рішення не була підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди».

Вказувала, що суд не звернув увагу на те, що кредит одержаний на підставі договору кредиту №2008/695-Ф03.14/54 від 20 червня 2008 року, укладеного між нею та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» є споживчим кредитом, який було надано на споживчі потреби.

Зазначала, що третейський суд при відсутності повноважень ще й вийшов за межі третейської угоди, а саме прийняв рішення у спорі не передбаченому третейською угодою застосувавши приписи ст.625 ЦК України.

Посилалася на те, що третейський суд безпідставно зі спливом строку позовної давності, стягнув з неї нараховані позивачем відсотки і санкційні кошти.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду на 08 лютого 2021 року о 10.00 год.

04 лютого 2021 року від АТ «Альфа-Банк» надійшли заперечення на заяву, в яких останній просив залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення, а рішення третейського суду без змін. Посилався на те, що до третейського суду за захистом свого порушеного права звернувся банк, позичальник ОСОБА_1 в третейський суд про захист прав як споживач послуг, які надає банк не зверталася. Вказував, на те, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем, а тому його звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до третейського суду не може вважатись спором щодо захисту прав споживачів.

04 лютого 2021 року від ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду надійшли пояснення щодо її заяви.

04 лютого 2021 року від Асоціації українських банків надійшли пояснення щодо заяви ОСОБА_1 .

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.457 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, суддя вважає за можливе розглядати заяву за відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали даної справи та третейської справи №369/15, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір кредиту №2008/695-Ф03.14/54, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпечення, повернення. Строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 54000 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку визначених в Додатку №2 до цього договору, що є його невід'ємною частиною та з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2018 року (включно) на умовах визначених цим договором.

Згідно з п.1.2 договору кредит надається позичальнику на наступні цілі - поточні потреби.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 06 серпня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор), ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки №06-09/1765, згідно умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій в розмірі та на умовах, передбачених договором кредиту №2008/695-Ф03.14/54 від 20 червня 2008 року.

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В. М. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду справи вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А., або ОСОБА_3 у порядку черговості. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними в цьому пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту вказаного третейського суду.

Аналогічне положення міститься і в пункті 6.2 договору поруки.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року позов ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 212112,53 грн. та третейський збір у розмірі 2571,12 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено ст.21 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (ч.1 ст.6 цього Закону доповнено п.14 згідно із Законом №2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди»).

Якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов'язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням нею обов'язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до рішення Конституційного Суду від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пп.22, 23 ст.1, ст.11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають під час як укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» чинної до 10 червня 2017 року між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, установлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі №6-856цс15, від 11 листопада 2015 року у справі №6-171цс15, від 18 листопада 2015 року у справі №6-187цс15, від 27 січня 2016 року №6-2712цс15 та постанові Великої Палати Верховного суду від 12 грудня 2018 року у справі №755/11648/15-ц.

Таким чином, рішення третейського суду про стягнення з відповідача (позичальника) ОСОБА_1 , яка є споживачем банківських послуг на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за споживчим кредитом було прийняте третейським судом поза межами його компетенції.

А відтак доводи АТ «Альфа-Банк» про те, що справа в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 підвідомча третейському суду спростовується вищевикладеним.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

А відтак, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року у справі №639/15 в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню.

Що стосується вимог заяви про скасування рішення третейського суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , то в цій частині заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У частинах першій, другій статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов'язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов'язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя.

Оскільки поручитель ОСОБА_2 є стороною акцесорного зобов'язання, не є споживачем і Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено поширення на сторони акцесорних договорів його положень, а договір поруки містить третейське застереження, отже до повноважень третейського суду входить розгляд вимог до поручителя ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладене, заява відповідача ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у сумі 227 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 260-261, 457, 458, 460 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду приАсоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року у справі №639/15 - задовольнити частково.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 жовтня 2020 року, прийняте у місті Києві у складі третейського судді Мороз О.А., у справі №639/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Альфа-Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Велика Васильківська, 100, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 227 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала суду якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: О.В. Борисова