№ 468/159/21-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
У Х В А Л А

( про залишення заяви без руху )

12.02.2021 року суддя Баштанського районного суду Миколаївської області Муругов В.В., розглянувши позовну заяву Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

11.02.2021 року до суду надійшла позовна заява Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Відповідно до пп. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З позову вбачається, що відповідачі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але протягом тривалого часу ухиляються від батьківських обов`язків щодо її виховання, оскільки відповідач ОСОБА_2 тривалий час хворіє та перебував у лікарні, а відповідач ОСОБА_1 не приділяє належної уваги вихованню дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає належну турботу та батьківське піклування. У зв`язку з цим, позивач просить відібрати малолітню ОСОБА_3 у відповідачів та стягнути з них на утримання дочки аліменти в розмірі Ѕ частини всіх видів прибутку.

Згідно з ч. 3-4 ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» заборонену законодавством поведінку батьків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Однак позовна заява не містить підтвердженого фактичними даними опису того, що позивач звертався до відповідних уповноважених (зокрема, правоохоронних органів) установ з-приводу неналежного виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків та чи вживались до відповідачів останнім часом відповідні заходи впливу та реагування з приводу не виконання ними батьківських обов`язків, що б могло вказати на їхню винну поведінку із зазначенням доказів на підтвердження вказаних обставин та долученням їх до позовної заяви. Натомість до позовної заяви додано копію повідомлення Баштанського РВП про те, що відповідачі взагалі не притягувалися до адміністративної відповідальності.

Положення ст. 170 СК України, які передбачають можливість відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, передбачає обов`язкову умову такого відібрання, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Проте позовна заява не містить опису обставин з їх підтвердженням відповідними доказами того, що заявлене позивачем ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини.

Також позовна заява не містить відповідного обґрунтування підстав заявлення позивачем вимоги про стягнення з відповідачів при відібранні дитини аліментів на утримання однієї дитини в розмірі Ѕ частини всіх видів доходу, враховуючи, що положеннями статей 183 ч. 5 Сімейного кодексу України та 161 ч. 1 п. 1 ЦПК України, що визначає можливість стягнення аліментів на утримання дітей в безспірному порядку, передбачено можливість стягнення з батьків аліментів на утримання однієї дитини в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Однак позовна заява не містить викладу обставин із зазначенням відповідних доказів, які повинні бути долучені до позову, про здійснення соціального супроводу відповідачів щодо невиконання ними батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини та які заходи було вжито до них з даного приводу. Також позовна заява не містить викладу обставин, які повинні бути підтверджені фактичними даними, про здійснення конкретних дій щодо відповідачів, спрямованих на відновлення виконання ними належним чином батьківських обов`язків по відношенню до їхньої дитини, враховуючи, що крім обстеження умов проживання відповідачів, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про вжиті до відповідачів заходи соціального супроводу.

Відповідно до ч.1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Всупереч цьому позивач подав до суду позовну заяву з додатками до неї лише з двома копіями для учасників справи, яких в позові заявлено троє (два відповідачі та третя особа), що вказує на необхідність долучення позивачем ще однієї копії позовної заяви з додатками.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Відповідно до ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно зі ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Всупереч цьому позивач в позові в якості третьої особи вказав службу у справах дітей Баштанської райдержадміністрації, яка не має статусу юридичної особи, тому не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності та не може бути самостійним учасником цивільного провадження.

Також позивачем невірно зазначено ідентифікаційний код вказаної ним третьої особи, оскільки за вказаним кодом (22629137) згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості про будь-яку особу.

Крім того, згідно з положеннями ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьків батьківських прав та відібрання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, яким відповідно до положень ч. 1 ст. 56 ЦК України є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У зв`язку з викладеним, позивач має вказати у позовній заяві та її копіях відомості про належну третю особу (відповідну райдержадміністрацію) та зазначити відомості про неї відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Крім того, згідно з положеннями ст. 170 СК України правом подання позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав наділений, серед іншого, орган опіки та піклування, яким відповідно до положень ч. 1 ст. 56 ЦК України є, зокрема, виконавчі органи сільських рад, якими згідно зі ст. 11 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» є виконавчі комітети.

Натомість із вказаним позовом до суду звернувся не виконавчий орган сільської ради (виконавчий комітет), а безпосередньо Привільненська сільська рада Баштанського району Миколаївської області, та позовна заява не містить опису підстав звернення до суду саме сільської ради, а не її виконавчого органу, або зазначення відсутності такого органу або відсутність у нього окремого статусу юридичної особи, що наділяло б сільську раду правом самостійного звернення до суду як юридичної особи, виходячи з положень ч. 2 ст. 48 ЦПК України, згідно з якими позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У зв`язку з цим, позивач має усунути описані вище недоліки позовної заяви, привівши її у відповідність до вимог ст. 175 ЦПК України, а також позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (виходячи із положень ч.5 ст. 177 ЦПК України).

За таких обставин відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України позовна заява підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 185, 260 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

1.Позовну заяву Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - залишити без руху.

2.Надати позивачеві десятиденний строк для виправлення вказаних в описовій частині ухвали недоліків, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позову без руху.

3.Роз`яснити позивачеві, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною і повернута. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

СУДДЯ: