КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року

м. Київ

справа №754/12458/20

провадження № 22-ц/824/16145/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Беби В.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 рокуу складі судді Сенюти В.О.

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2021 року, позов задоволено частково.

Розірвано договір індивідуальний номер замовлення АВ-00785 від 29 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 8 900 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 960,80 грн.

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення, зміну способу та порядку виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року у вигляді здійснення стягнення не з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , а з громадянина ОСОБА_2 , та витребування з Великоновосілківського районного відділу Головного управління ДМС у Донецькій області інформацію відносно відповідача (боржника) ОСОБА_2 щодо його нового місця реєстрації та дати народження. Подану заяву обґрунтовано тим, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 припинено діяльність ФОП, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року у задоволенні заяви стягувача відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що з 08 квітня 2021 року, після ухвалення рішення суду, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинив свою господарську діяльність як ФОП, а також указує на відсутність даних щодо адреси нового місця реєстрації та дати народження останнього, що, на думку апелянта, істотно ускладнює виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року.

Уважає, що при зміні у заочному рішенні ФОП ОСОБА_2 на ОСОБА_2 не буде мати місце зміна рішення по суті.

Інший учасник справи не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Заявник та його адвокат у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності особи, що не з`явилася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що звернення стягувача із заявою в порядку ст. 435 ЦПК України шляхом заміни відповідача ФОП ОСОБА_2 на ОСОБА_2 фактично буде призводити до зміни рішення по суті.

Зазначив, що норма ст. 435 ЦПК України не передбачає розгляд вимоги стягувача про витребування з Великоновосілківського районного відділу Головного управління ДМС у Донецькій області інформації відносно відповідача (боржника) ОСОБА_2 щодо його нового місця реєстрації та дати народження.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року у цивільній справі № 754/12458/20 позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Розірвано Договір індивідуальний номер замовлення АВ-00785 від 29 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 8 900 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн та понесені судові витрати у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 960,80 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2021 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року залишено без змін.

З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що 08 квітня 2021 року на підставі власного рішення припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно частини другої статті 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Положенням частини третьої статті 435 ЦПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За змістом частини третьої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення суду - це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі статті 16 ЦК України. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.

Звертаючись до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення, ОСОБА_1 просить змінити спосіб та порядок виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року шляхом здійснення стягнення не з ФОП ОСОБА_2 , а з громадянина ОСОБА_2 , та витребувати від Великоновосілківського районного відділу Головного управління ДМС у Донецькій області інформацію відносно відповідача (боржника) ОСОБА_2 щодо його нового місця реєстрації та дати народження.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією із особливостей підстав для припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що в разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з ЄДР запису про його держреєстрацію) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не припиняє існувати.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими норматив-но-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 6 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до цього Закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що припинення ФОП ОСОБА_2 своєї підприємницької діяльності унеможливлює подальше виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 пояснив, що із заявою про видачу виконавчого листа та, відповідно, із заявою про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не звертався.

При цьому, у будь-якому випадку, при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц.

Таким чином, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки предметом судового розгляду був спір між позивачем та відповідачем ФОП ОСОБА_2 (тобто суб`єкт господарювання), звернення стягувача із заявою в порядку статті 435 ЦПК України, шляхом заміни відповідача ФОП ОСОБА_2 на ОСОБА_2 , фактично призведе до зміни рішення по суті.

Окрім того, вимога стягувача про витребування з Великоновосілківського районного відділу Головного управління ДМС у Донецькій області інформації відносно відповідача (боржника) ОСОБА_2 щодо його нового місця реєстрації та дати народження не передбачена нормами статті 435 ЦПК України, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 3, 11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо). Перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій за дорученням державного виконавця.

Таким чином, подати відомі дані стягувач може самостійно у заяві про відкриття виконавчого провадження та/або такі дані щодо боржника підлягають з`ясуванню згідно із законом під час вчинення виконавчих дій.

З огляду на викладене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції, встановивши, що звернення стягувача із заявою в порядку статті 435 ЦПК України шляхом заміни відповідача ФОП ОСОБА_2 на ОСОБА_2 фактично призведе до зміни рішення по суті, а вимога про витребування з Великоновосілківського районного відділу Головного управління ДМС у Донецькій області інформації відносно боржника не підлягає розгляду в порядку статті 435 ЦПК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, викладеним у заяві, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та постановленою з дотримання норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «07» грудня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна