Справа № 324/571/20
Провадження № 2/324/63/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Пологи цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом Банк; АТ КБ «ПриватБанк»), та ОСОБА_2 , яка згодом змінила прізвище на « ОСОБА_3 » 05 травня 2009 року уклали кредитний договір без номеру, остання також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви.

Позивач зазначив у позові, що свої зобов`язання перед ОСОБА_1 банк виконав, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але у процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31 березня 2020 року має заборгованість у розмірі 22860,15 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту -19091,29 грн., в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту у сумі 20,00 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 19071,29 грн.; заборгованості за простроченими відсотками у сумі 785,21 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 у сумі 1268,88 грн.; нарахованої пені у сумі 150,00 грн.; штрафу (фіксована частина) у сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 1064,77 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача на користь банку, а також просив стягнути 2102,00 грн. судового збору.

Відповідач у справі ОСОБА_4 надала до суду відзив на позов, в якому, зокрема, зазначила, що вказана в позовній заяві заборгованість розрахована станом на 31 березня 2020 року, але в ній не враховано платежі сплачені нею після поданого позову. Так, на телефонну вимогу представників банку погасити заборгованість ОСОБА_4 було сплачено: 26 липня 2020 року 700,00 грн., 14 серпня 2020 року 400,00 грн., 17 серпня 2020 року 100,00 грн., що разом становить 1200,00 грн., і цю суму слід врахувати як погашення заборгованості. Копії квитанцій про сплату долучено до відзиву. Щодо заявлених до неї позовних вимог, відповідач посилається на практику Верховного Суду та зазначає, що у заяві позичальника від 05 травня 2009 року процентна ставка не зазначена, не зазначено «бажаний кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна». Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з у мов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідач вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: шляхом стягнення з неї отриманого нею та непогашеного тіла кредиту в розмірі 17891,29 грн. з урахуванням сплачених 1200,00 грн. (19091,29-1200,00=17891,29) після того, як банк звернувся з позовом до суду. В решті вимог позову відповідач просила відмовити.

Представник за довіреністю АТ КБ «ПриватБанк» - Меркулова В.В. надіслала до суду відповідь на відзив, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі, та, зокрема, зазначила, що до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Також з виписки з карткового рахунку відповідача чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, починаючи із 16 жовтня 2009 pоку, а саме: розрахунки у торговельній мережі, зняття готівки у банкоматах, поповнення кредитного рахунку. Також з виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не має прийматись судом до уваги.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_4 надіслала до суду заперечення, в яких, зокрема, зазначила, що вказана в позовній заяві заборгованість розрахована станом на 31 березня 2020 року, але в ній не враховано платежі, сплачені нею після поданого позову. Так на телефонну вимогу представників банку погасити заборгованість ОСОБА_4 було сплачено: 09 квітня 2020 року 250 грн., 13 травня 2020 року 250 грн., 13 травня 2020 року 250 грн., 03 червня 2020 року 500 грн., 26 червня 2020 року 1000 грн., 10 липня 2020 року 1000 грн., 26 липня 2020 року 700,00 грн., 14 серпня 2020 року 400,00грн., 17 серпня 2020 року 100,00 грн., що разом становить 4450,00 грн., і цю суму слід врахувати в погашення заборгованості.

У той же час, представник відповідача ОСОБА_5 надіслала до суду уточнену позовну заяву, в якій, зокрема, зазначила, що відповідач станом на 29 вересня 2020 року має заборгованість у розмірі 15959,26 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 14540,38 грн., в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту у сумі 20,00 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 14520,38 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 у сумі 1268,88 грн.; нарахованої пені у сумі 150,00 грн. Вказану заборгованість представник позивача просила стягнути з відповідача на користь банку, а також стягнути 2102,00 грн. судового збору.

Також представник відповідача ОСОБА_6 надіслала до суду пояснення, в яких навела доводи банку на користь стягнення заборгованості з відповідача у заявленому в уточненій позовній заяві розмірі.

Крім того, представник відповідача Савіхіна А.М. надіслала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій остаточно до стягнення з відповідача на користь позивача зазначила заборгованість за договором №б/н від 05 травня 2009 року у розмірі 15829,26 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 14560,38 грн., в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 14560,38 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 у сумі 1268,88 грн.

Представник позивача Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги банку підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 також у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги банку визнала частково, а саме: в частині стягнення з неї тіла кредиту. Крім того, вона просила судове засідання провести без її участі та без технічної фіксації.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, часткове визнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року №519 (рішенням єдиного акціонера банку) було змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією Статуту акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Судом встановлено, що 05 травня 2009 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до позивача АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач ОСОБА_1 засвідчила підписом свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана 05 травня 2009 року ОСОБА_1 .

Відповідачем в ході судового розгляду не спростовано факт підписання вказаних заяви та довідки.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачу відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, відповідач користувалася кредитними коштами, оскільки проводила оплату за придбані товари та надані послуги, здійснювала часткове погашення кредиту.

Як встановлено із заяви про зменшення розміру позовних вимог від 14 грудня 2020 року, представник позивача остаточно просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 15829,26 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 14560,38 грн., в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 14560,38 грн.; заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 у сумі 1268,88 грн.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір від 05 травня 2009 року є договором приєднання і складається не лише із анкети-заяви ОСОБА_1 від 05 травня 2009 року, а також із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 55 днів пільгового періоду» за підписом ОСОБА_1 про ознайомлення зі всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо, з якими відповідач ОСОБА_1 погодилась у повному обсязі та які, у тому числі, містять умови, ставки, порядок нарахування банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо.

Суд у цій справі виходить з презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору (ст.204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України).

Оскільки правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням банку, на що відповідач дала згоду, підписавши вищезазначену заяву та довідку про умови кредитування від 05 травня 2009 року.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувалася вищезазначеним кредитом, наданим банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед банком та випискою по рахунку відповідача, що долучені банком до позовної заяви.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі, а із розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник частково сплачувала заборгованість.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 14560,38 грн., в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 14560,38 грн, є такими, що підлягають задоволенню.

У той же час, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору, сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом згідно довідки про умови кредитування у розмірі 2,5 % (30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк дії кредитної картки.

Проте, вимог про стягнення відсотків у розмірі 30% на рік, що є платою за користування кредитом, позивач не заявив.

Як встановлено із довідки, наданої позивачем, за кредитним договором б/н від 05 травня 2009 року ОСОБА_1 отримала п`ять кредитних карток, а саме: 25 березня 2009 року № НОМЕР_1 строком дії до 03/13, 27 квітня 2012 року № НОМЕР_2 строком дії до 01/16, 26 листопада 2015 року № НОМЕР_3 строком дії до 11/19, 14 січня 2016 року № НОМЕР_3 строком дії до 11/19, 25 лютого 2019 року № НОМЕР_4 строком дії до 05/22.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, аналізуючи положення ст.625 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що сплата вказаних у даній статті процентів є особливим різновидом санкцій саме за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Позивач, обґрунтовуючи правомірність нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст.625, посилався на те, що з 01 березня 2019 року впроваджені зміни до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме: відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі, зокрема, 86,4% для картки «Універсальна», 84% для картки «Універсальна голд».

Проте, позивачем не надано доказів того, що відповідачу взагалі було відомо про вказані зміни до Умов та правил надання банківських послуг і вона погодилася на ці змінені умови договору. Окрім того, Умови та правила в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року, відповідно до яких здійснено розрахунок заборгованості за відсотками на прострочений кредит, згідно ст.625, не можна брати до уваги, оскільки ці умови не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

При цьому, ні заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, умов про сплату відсотків саме як санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розумінні ст.625 ЦК України у такому підвищеному розмірі не містять.

За таких обставин, позовні вимоги банку слід задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 05 травня 2009 року станом у розмірі 14560,38 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 14560,38 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1933,50 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений банком за подачу позову до суду 2102,00 грн. х суму задоволених позовних вимог банку 14560,38 грн. / суму заявлених позовних вимог банком 15829,26 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 3, 16, 207, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 81, 133, 141, 223 ч.4, 247 ч.2, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації якої: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке знаходиться за адресою: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, МФО 305299, , на р/р № НОМЕР_6 заборгованість за кредитним договором без номеру від 05 травня 2009 року в загальній сумі 14560 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 38 копійок та 1933 (одну тисячу дев`ятсот тридцять три) гривні 50 копійок судового збору, а всього стягнути 16493 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 88 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Каретник Ю. М.