Єдиний унікальний номер чудової справи: 487/7761/21
Номер провадження: 22-ц/812/2200/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Крамаренко Т.В.,

суддів: Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Щербини С.В., в приміщенні цього ж суду о 08 год 45 хв, за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а:

01 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила стягнути з останньої заборгованість за договором позики від 18 жовтня 2020 року в сумі 395 550 грн.

03 листопада 2021 року адвокат Грицишин К.М. діючи в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нежитлову будівлю загальною площею 198,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для комерційного використання площею 0,1482 га., кадастровий номер :01:011:0068 за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити укладати усі види угод та здійснювати будь-які реєстраційні дії пов`язані з відчуженням вказаної нежитлової будівлі та земельної ділянки.

В обґрунтування заяви представник позивачки зазначав, що під час підготовки позовної заяви стало відомо про те, що майно яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а саме, нежитлова будівля загальною площею 198,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для комерційного використання площею 0,1482 га., кадастровий номер :01:011:0068 за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в процесі примусової реалізації через ДП «СЕТАМ» в межах виконавчого провадження № 66144016, торги було заплановано на 22 листопада 2021 року. За таких обставин, вважає, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 суми позики на користь позивачки, у останньої може бути втрачена можливість реального виконання судового рішення, оскільки вищевказане майно може бути реалізовано у повному обсязі на користь іншого кредитора, а тому унеможливить ефективний спосіб захисту прав позивачки у даній справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєві від 02 листопада 2021 року заяву задоволено. Накладено арешт на нежитлову будівлю загальною площею 198,6 кв.м. та на земельну ділянку для комерційного використання площею 0,1482 га., кадастровий номер :01:011:0068 за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено державним та приватним реєстратором прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних об`єктів нерухомості, а також заборонено укладати усі види угод.

Ухвала суду мотивована тим, що між сторонами дійсно існує спір щодо заборгованості за розпискою від 18 жовтня 2021 року в сумі 395 550 грн., яка станом на день постановлення ухвали не сплачена. Крім вищенаведеної нежитлової будівлі та земельної ділянки під нею, у відповідача відсутнє інше майно на яке може бути звернуто стягнення. За такого, відчуження вищенаведеного нерухомого майна відповідача до закінчення розгляду даної справи може призвести до неможливості поновлення порушених прав позивача, шляхом виконання грошового зобов`язання за розпискою за рахунок майна відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, накладення арешту на нежитлову будівлю та земельну ділянку під нею шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даних об`єктів нерухомості в повної мірі забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову та сприятиме ефективному захисту та поновленню порушених прав позивача, якщо у ході розгляду справи по суті буде встановлено таке порушення.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , який не брав участі в розгляді справи, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду про вжиття заходів забезпечення позову скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав про те, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2021 року задоволенні його позовні вимоги до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 1 244 760 грн. 29 червня 2021 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист. 06 липня 2021 року приватним виконавцем Баришніковим А.Д. відкрито виконавче провадження № 65997082. У процесі виконання вищевказаного рішення суду приватним виконавцем накладено арешт та проведено опис наступного майна: нежитлова будівля загальною площею 198,6 кв.м., та земельна ділянка для комерційного використання площею 0,1482 га., кадастровий номер :01:011:0068 за адресою: АДРЕСА_1 . За проведеною оцінкою, відповідно до звіту вартість майна становить 1 811 000 грн. 23 жовтня 2021 року приватним виконавцем викладено оголошення про проведення аукціону, предметом якого є вказане вище майно. Датою проведення аукціону визначено 22 листопада 2021 року. 09 листопада 2021 року стало відомо про наявний спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та про наявність ухвали суду, якою було задоволено заяву про забезпечення позову. Вважає, що вказаною ухвалою суду порушуються його права та інтереси як стягувача у виконавчому провадженні № 66144016, оскільки майно стосовно якого судом вжито заходи забезпечення позову вже перебуває на етапі його реалізації в розумінні ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість у ОСОБА_4 наявне інше майно на яке може бути накладено арешт.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за розпискою від 19 жовтня 2020 року в сумі 395 550 грн., посилаючись на те, що за змістом даної розписки позивачка надала відповідачці 15 000 доларів США з остаточним строком повернення до 18 квітня 2021 року, проте в обумовлений строк позику не повернуто, чим допущено порушення грошового зобов`язання. Оригінал розписки знаходиться у позивачки.

Отже, наведе свідчить про те, що між сторонами виник спір з приводу грошових коштів в розмірі 395 550,00 грн.

Зі змісту інформаційної довідки №282582697 від 02 листопада 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що відповідачці на праві власності належать нежитлова будівля загальною площею 198,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для комерційного використання площею 0,1482 га., кадастровий номер :01:011:0068 за вказаною адресою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 5 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру (частина одинадцята статті 150 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одним із принципів вжиття забезпечувальних заходів є принцип пропорційності (співмірності, справедливості). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. У цій справі, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Колегія виходить з того, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Так, Березнегуватським районним судом Миколаївської області 29 червня 2021 року було видано виконавчий лист №470/811/20 на підставі рішення цього ж суду, яке набрало законної сили 22 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 244 760 грн. та 30 510 грн. судових витрат.

Приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. на підставі вказаного вище виконавчого листа 06 липня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65997082, яке постановою від 20 липня 2021 року об`єднане у зведене виконавче провадження за №66144016.

28 вересня 2021 року приватний виконавець Баришніков А.Д. виніс постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_4 , а саме: нежитлова будівля загальною площею 198,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для комерційного використання площею 0,1482 га., кадастровий номер :01:011:0068 за вказаною адресою.

Згідно звіту від 20 жовтня 2021 року вартість вказаних об`єктів нерухомості становить 1 811 000 грн.

На 22 листопада 2021 року призначено торги з реалізації вказаного вище нерухомого майна.

Отже наведе свідчить про те, що ОСОБА_1 реалізує своє право на виконання рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2021 року по справі №470/811/20, а вказане нерухоме майно підлягає продажу з електронних торгів в межах виконавчого провадження.

За такого, обраний позивачкою спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення у справі №470/811/20.

У своїй заяві представником позивачки не наведено мотивів щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами.

На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув, не з`ясував питання щодо наявності іншого належного відповідачці на праві власності майна та не пересвідчився, що забезпечення позову саме у такий спосіб може порушувати права іншої особи, а саме ОСОБА_1 , який є стягувачем у виконавчому провадженні №66144016

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що обраний позивачкою спосіб забезпечення позову не відповідає його меті і завданням цивільного судочинства та є неспівмірним із заявленими вимогами.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18 (провадження № 61-12652св20) та від 24 червня 2021 року у справі № 310/9167/20 (провадження № 61-5666св21).

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову в обраний спосіб у даній справі.

Разом з тим, у відповідності до приписів статей 149,150 ЦПК України позивачка не позбавлена можливості щодо вжиття заходів забезпечення її позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.