СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/279/21
ун. № 759/5336/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

при секретарі Тищенко М.А.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві адміністрації про встановлення місця проживання дітей з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві адміністрації про встановлення місця проживання дітей з матір`ю.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу, відповідно до розпорядження №380 від 27.10.2020 р., цивільну справу №759/5336/19 передано судді П`ятничук І.В. у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві адміністрації про встановлення місця проживання дітей з матір`ю прийнято в провадження судді П`ятничук і призначено судове засідання.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про опитування в судовому засіданні неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказуючи на те, що думка дітей є важливою для вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей.

Заслухавши думку учасників даного цивільного провадження, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положень, викладених в ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, беручи до уваги, що необхідність у такому особливому захисті дитини була передбачена в Женевській декларації прав дитини 1924 року і Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, та визнана в Загальній декларації прав людини, в Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (зокрема, в статтях 23 і 24), в Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права (зокрема, в статті 10), а також у статутах і відповідних документах спеціалізованих установ і міжнародних організацій, що займаються питаннями благополуччя дітей, беручи до уваги, що, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства ( ст. 12 Конвенції) .

Дитина має право вільно висловлювати свої думки; це право включає свободу шукати, одержувати і передавати інформацію та ідеї будь-якого роду незалежно від кордонів в усній, письмовій чи друкованій формі, у формі творів мистецтва чи за допомогою інших засобів на вибір дитини.

Здійснення цього права може зазнавати деяких обмежень, проте ними можуть бути лише ті обмеження, які передбачені законом і необхідні ( ст. 13 Конвенції).

Відповідно до ст. 27 Конвенції визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, суд вважає, що думку дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 які можуть в силу свого віку її висловлювати, повинно бути вислухано в судовому засіданні, однак, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні сторонами по справі є батько та мати дітей з метою належного правового захисту інтересів дітей, комфортної в психологічному аспекті в судовому засіданні атмосфери для дітей в присутності дитячого психолога Служби у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації (02094, м.Київ, вул.Краківська, буд.20).

Керуючись ст.ст. ст.252, 293 ЦПК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Опитати в судовому засіданні 17 березня 2021 р. о 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Опитування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні 17 березня 2021 р. о 14 год. 00 хв. провести в присутності дитячого психолога Служби у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації (02094, м.Київ, вул.Краківська, буд.20).

Зобов`язати Службу у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації (02094, м.Київ, вул.Краківська, буд.20).забезпечити явку психолога в судове засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В.П`ятничук