ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Херсон

справа № 648/938/14

провадження № 22-ц/819/75/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарПавловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Сімчук С.Б. від 25 квітня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (правонаступник АКБ «Форум»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 листопада 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0044/08/79/CLNv, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 20 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення коштів у строк до 23 листопада 2018 року та сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами. Кошти були видані ОСОБА_3 готівкою через касу банку, на підставі поданих позичальником заяв від 25 листопада та 23 грудня 2008 року.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором поруки від 25 листопада 2008 року № 0044/08/79/CLNv укладеним з поручителем ОСОБА_1.

Оскільки позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував станом на 20 лютого 2014 року виникла заборгованість за договором у загальному розмірі 31 361,50 дол. США, з яких заборгованість за кредитом становить 19 998,78 дол. США; за процентами 11 362,72 дол. США та пеня в розмірі 11 371,65 грн, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Заочним рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0044/08/79/CLNv від 25 листопада 2008 року у розмірі 31 361,50 дол. США та пеню в розмірі 11 371,65 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

16 серпня 2019 року суд замінив стягувача у даній справі згідно договору про відступлення права вимоги правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста»).

19 листопада 2019 року суд залишив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення.

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити стягувачу у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності при розгляді справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц, та в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц. Позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості, яка виникла у грудні 2010 року, проте позов заявлено в березні 2014 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» доводи апелянта не визнає, заочне рішення суду просить залишити без змін.

Справа переглядається апеляційним судом повторно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 листопада 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого на даний час є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0044/08/79/CLNv, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 20 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення коштів у строк до 23 листопада 2018 року та сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 0044/08/79/CLNv, відповідно до якого остання взяла на себе солідарну відповідальність з позичальником за виконання зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 3.1, 4.1 цього договору визначено, що у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором боржник та поручитель відповідають як солідарні боржники.

Порука припиняється припиненням зобов`язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом року від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явить вимогу до поручителя; в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Із розрахунку заборгованості судом першої інстанції встановлено, що станом на 20 лютого 2014 року ОСОБА_3 має заборгованість у розмірі 31 361,50 дол. США, з яких заборгованість за кредитом становить 19 998,78 дол. США; за процентами 11 362,72 дол. США та пеня у розмірі 11 371,65 грн.

Згідно пункту 5.3 договору сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов`язання по поверненню суми кредиту, сплати процентів, інших зобов`язань, передбачених пунктом 3.3 цього договору є умовами при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами. Для цього, банк надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 15-ти денного строку з дати надіслання такої вимоги звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат банку, у порядку, визначеному цим договором.

Встановлено, що 20 вересня 2013 року банк направив відповідачам лист - вимогу про дострокове повернення у повному обсязі суми заборгованості за кредитним договором у 30-денний термін, яка отримана останніми 25 вересня 2013 року.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У даній справі строк кредитного договору встановлений сторонами до 23 листопада 2018 року, однак 20 вересня 2013 року банк надіслав відповідачу вимогу про повернення протягом тридцяти днів усієї суми кредитної заборгованості, яка була отримана відповідачами 25 вересня 2013 року, що свідчить про зміну банком строку виконання зобов`язання з 23 листопада 2018 року на 20 вересня 2013 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ним розраховано заборгованість станом на 20 лютого 2014 року, а строк дії кредитного договору сторонами узгоджено до 20 вересня 2013 року. Тобто, позивачем розраховано проценти та пеню за кредитом поза межами дії кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Питання щодо застосування у спірних правовідносинах ст. 625 ЦК України стягувач не порушує.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж боржник здійснив 10 серпня 2010 року, з позовом банк звернувся 06 березня 2014 року.

Тому позовна давність підлягає застосуванню за заявою відповідача не до всієї вимоги, а лише до її частини, що не охоплена трирічним строком.

Проте таких вимог позичальник не заявляв, заочне рішення суду у передбаченому законодавством порядку не оскаржив, а тому апеляційним судом перевіряються доводи апеляційної скарги лише щодо вимог заявлених до поручителя, що відповідає вимогам ст. 367 ЦПК України.

Стосовно вимог до поручителя слід враховувати такі вимоги цивільного законодавства.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Разом з тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Тобто, якщо до вимог, заявлених до боржника, застосовується загальний строк давності, передбачений статтею 257 ЦК України, то до вимог, заявлених до поручителя, вказаний строк обмежується строком дії поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Оскілки зобов`язання за кредитним договором визначено окремими зобов`язаннями із внесення щомісячних платежів, то строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Позичальник не виконував належним чином умови договору, що призвело до утворення кредитної заборгованості.

20.09.2013 року стягувач заявив вимогу про дострокове виконання кредитних зобов`язань позичальником та поручителем в розмірі 29737,15 дол. США і 50894,93 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, пені та штрафу.

Оскільки вимога в добровільному порядку не була виконана, стягувач подав позов про дострокове солідарне стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості, яку розраховано станом на 20 лютого 2014 року та яка складається з заборгованості по кредиту - 19 998,78 дол. США( у т.ч. прострочена заборгованість - 332,78 дол.США); за процентами 11 362,72 дол. США та пеня у розмірі 11 371,65 грн.

Позивачу роз`яснювалося його право надати розрахунок заборгованості щодо відповідальності поручителя з врахуванням вимог ч. 4 ст. 559 , 257, 261 ЦК України.

На адресу суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» надало письмову відповідь про те, що за відсутності необхідних документів не може надати розрахунок заборгованості у розрізі щомісячних платежів за спірний період часу.

Оскільки у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, та зважаючи на те, що такий розрахунок позивач надати не може, колегія суддів вважає, що заявлені позичальником вимоги до поручителя підлягають задоволенню частково в межах стягнення з останньої, як солідарного боржника, заборгованості по тілу кредиту в розмірі 19666 дол. США (19 998,78 дол. США - 332,78 дол.США прострочена заборгованість).

У задоволенні решти вимог банку до поручителя, а саме щодо стягнення процентів та пені, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 559 , 257, 261 ЦК України слід відмовити, як не доведені належними та допустимим доказами.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості зміні, із зменшенням розміру визначеної судом до стягнення з ОСОБА_1 , як солідарного боржника на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованості за кредитним договором № 0044/08/79/CLNv від 25 листопада 2009 року з 31 361,50 дол США до 19 666 дол США.В задоволенні вимог щодо стягнення з поручителя відсотків та пені слід відмовити, а в решті в оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості змінити. Зменшити розмір визначеної судом до стягнення з ОСОБА_1 , як солідарного боржника на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованості за кредитним договором № 0044/08/79/CLNv від 25 листопада 2009 року з 31 361,50 дол США до 19 666 дол США.

У задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , як до солідарного боржника, щодо стягнення відсотків та пені - відмовити.

В решті в оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна