КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 88-ц/824/13/2021
У Х В А Л А

03 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду, прийнятої у складі судді-доповідача Кашперської Т.Ц., суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А. в м. Київ 19 лютого 2019 року у справі за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

02 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 19 лютого 2019 року, в якій просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в апеляційному провадженні за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва Репецького С.В. на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року у справі № 754/14097/17 за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 Одуденко А.В., яка діє в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_1 про витребування майна, і закрити провадження у цій справі.

Заяву мотивувала тим, що 12 жовтня 2020 року вона одержала поштове реєстроване відправлення - реєстрований лист з повідомленням відправника про його вручення, в якому містилась ухвала про відкриття провадження від 11 вересня 2020 року судді Деснянського районного суду м. Києва Саламова О.Б. у цивільній справі № 754/11618/20 (провадження № 2/754/6503/20) за позовною заявою Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , треті особи Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення, а також копії вказаної позовної заяви та документів, що додані до неї. В результаті вивчення отриманої позовної заяви і доданого до неї як додаток № 1 розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1307 від 27 липня 2019 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва квартир», з`ясувалося нові істотні для справи № 754/14094/17 обставини про те, що витребувана у неї квартира ніколи не перебувала у складі комунальної власності територіальної громади м. Києва, тобто територіальна громада м. Києва ніколи не була власником цього житла, прийнятого до складу комунальної власності тільки 24 липня 2019 року на підставі п. 1 зазначеного розпорядження Київської міської державної адміністрації, пунктом 2 зазначеного розпорядження зафіксовано доручення Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації про вжиття заходів щодо проведення вперше державної реєстрації права власності територіальної громади м. Києва на витребувану у неї нерухомість у 2019 році.

Резолютивною частиною постанови від 19 лютого 2019 року Київського апеляційного суду у справі № 754/14094/17 не встановлювалось здійснення зазначених заходів, оскільки постановляючи її, суд ґрунтувався на помилково встановленій ним обставині про начебто перебування витребуваної у неї квартири у комунальній власності територіальної громади м. Києва. Отже, на час подання позову до Деснянського районного суду м. Києва і вирішення викладених у ньому позовних вимог апеляційним судом судами першої та апеляційної інстанції не були встановлені істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи про відсутність права комунальної власності та державної реєстрації цього права на витребувану квартиру за територіальною громадою м. Києва.

За таких обставин сторона позивача не мала ніяких законних прав для задоволення позовної вимоги для витребування у неї квартири, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України тільки власник має право витребовувати майно від добросовісного набувача цього майна, а позивач в особі Київської міської ради та органи прокуратури навмисно вводили в оману суди щодо наявності зазначених дійсних істотних обставин справи, що призвело до помилкового її вирішення Київським апеляційним судом унаслідок штучного характеру спору і завідомо безпідставного позову.

Від Київської міської ради надійшов відзив на заяву ОСОБА_1 , в якому міська рада просила відмовити в задоволенні заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами. У відзиві позивач зазначав, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 липня 2019 року № 1307, на яке посилалась відповідач, не є нововиявленою обставиною, а кінцевим результатом виконання Київською міською радою судового рішення від 19 лютого 2019 року у цій справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши заяву ОСОБА_1 та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року за нововиявленими обставинами, виходячи з наступного.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей 423 - 429 ЦПК України, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб`єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об`єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне для справи значення, існували на момент ухвалення рішення, але не були і не могли бути відомі ані заявнику, ані суду на час розгляду такої справи, який виконав усі вимоги закону зі збирання доказів і встановлення об`єктивної істини, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, нововиявлені обставини необхідно відрізняти від нових обставин та нових доказів. Головною відмінністю нововиявлених обставин від нових обставин є момент їх виникнення. Так, нові обставини - це обставини, які виникли вже після ухвалення рішення суду та не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відмінність нововиявлених обставин від нових доказів полягає в тому, що нові докази - це відомості про обставини справи, які досліджувалися судом, проте ці докази з тих чи інших причин не були надані суду під час розгляду справи.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Як встановлено судом, в жовтні 2017 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 3 звернувся до суду із позовом про витребування майна, посилаючись на те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 14 квітня 2017 року, місцевою прокуратурою встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , що належить територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради, вибула із її володіння без волі власника.

Вказував, що будинок по вищевказаній адресі на підставі рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02 грудня 2010 року «При питання комунальної власності територіальної громади міста» включений до переліку об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва в додатку 3 вказаного рішення, а отже належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. 10 грудня 2010 року розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 1112 будинок за вищевказаною адресою віднесено до сфери управління Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації.

Також вказував, що на підставі розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 27 грудня 2001 року № 305 було затверджене спільне рішення адміністрації та профспілкового комбінату АТ «Київхліб», ДП «Булочно-кондитерський комбінат» про надання ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 отримала 09 січня 2002 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, і у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований.

Разом із тим, на підставі підробленого рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2011 року за ОСОБА_6 була проведена реєстрація права власності на дану квартиру, квартира в подальшому декілька раз відчужувалася і на даний час право власності зареєстроване за ОСОБА_1 . Також встановлено, що через відділ приватизації державного фонду та створення ОСББ Управління ЖКГ не проходила приватизація даної квартири.

Вважав, що спірна квартира підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі ст. 388 ЦК України на користь розпорядника майна - територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

На підставі вищевикладеного просив витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року в позові заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову. Позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,4 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 64. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь прокуратури м. Києва судові витрати в розмірі 39363,05 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та позов заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна, Київський апеляційний суд в постанові від 19 лютого 2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року, виходив із того, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва, що підтверджується рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 року № 284/5096, яким затверджено переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва, у додатку до якого під № 11 значиться будинок АДРЕСА_3 ; та прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, для витребування у відповідача майна, яке вибуло з власності територіальної громади м. Києва поза її волею, при відсутності незаконних дій органів влади або органів місцевого самоврядування.

До заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами як доказ, із якого, на думку заявника, вбачається наявність нововиявлених обставин, а саме, за доводами заявника - відсутність до цього часу спірної квартири у складі комунальної власності територіальної громади м. Києва, проведення вперше державної реєстрації права власності територіальної громади м. Києва на витребувану у неї нерухомість, і здійснення цих заходів не встановлювалось резолютивною частиною постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року - додано копію розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 24 липня 2019 року № 1307 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир», яким відповідно до ст. 29, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Київської міської ради від 15 грудня 2011 року № 844/7080 «Про впорядкування прийняття майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передачі його у володіння та користування, передачі до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, закріплення майна на праві господарського відання або оперативного управління», враховуючи рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року в справі № 759/109/18, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року в справі № 754/8959/17, постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в справі № 754/4777/17 та від 19 лютого 2019 року в справі № 754/14094/17 - прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартири та передано їх до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій згідно з додатком; Деснянській районній в м. Києві державній адміністрації та Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації доручено вжити заходів щодо реєстрації права власності територіальної громади м. Києва на нерухоме майно, зазначене в п. 1 цього розпорядження, зокрема квартири по АДРЕСА_4 .

При вирішенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами апеляційний суд враховує, що розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 24 липня 2019 року № 1307, яким, згідно з додатком до нього, квартиру по АДРЕСА_4 прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва та передано до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, не існувало на момент розгляду справи Деснянським районним судом м. Києва від 24 жовтня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, а отже воно є новим доказом.

До нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці обставини в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Суд вправі скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається (тобто якщо обізнаність суду щодо цих обставин при розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення).

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи, зокрема, якщо на ці обставини посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або які могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.

Обставини щодо належності або неналежності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва, на які вказує заявник, заявлялися стороною позивача у суді першої та апеляційної інстанцій, були предметом дослідження у судових інстанціях, а отже могли бути встановлені судом при здійсненні певних процесуальних дій, дослідженні матеріалів справи тощо.

Таким чином, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 24 липня 2019 року № 1307 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва квартир» із додатком до нього не є нововиявленою обставиною, оскільки є новим доказом, а обставини щодо належності або неналежності спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва були предметом дослідження у судових інстанціях.

Правова визначеність (з римського права res judicata (лат. «вирішена справа) - це положення, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Правова визначеність є однією з умов ефективної дії верховенства права, а забезпечення реалізації вимог принципу правової визначеності у його широкому розумінні є запорукою не лише ефективних реалізації та захисту прав людини, а й значного вдосконалення механізму держави.

Важливою та сутнісною ознакою процедур перегляду судових рішень як належних з точки зору принципу правової визначеності є неможливість створення судів з явно вираженими дискреційними повноваженнями одних судів стосовно інших. У справі «Совтрансавто - Холдинг» проти України, яка стала першою справою в ЄСПЛ проти України, зазначалось, що Арбітражно-процесуальний кодекс України в його редакції, що діяла на момент розгляду справи, надавав Голові Вищого арбітражного суду України та Генеральній прокуратурі України право ініціювати перегляд остаточних судових рішень шляхом подання протесту. Таке повноваження було дискреційним за своєю природою, тобто судові рішення могли переглядатися на розсуд відповідної посадової особи всупереч принципу правової визначеності. Суд також наголосив, що з огляду на характер та форму втручань у справу, які мали місце з боку найвищих органів державної влади, відповідні арбітражні суди, що розглядали справу, не можуть вважатися незалежними та безсторонніми.

У контексті принципу правової визначеності судове рішення, що набуло чинності, має бути остаточним і може бути переглянуто лише у виняткових випадках з підстав об`єктивного, а не суб`єктивного характеру і у порядку, визначеному процесуальним законом. Особливо слід підкреслити, що жодна зі сторін не може вимагати перегляду остаточного судового акта тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Так, у справі Науменко проти України ЄСПЛ прямо посилається на принцип правової визначеності щодо остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи у контексті того, що жодна сторона не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Відхилення від цього принципу можливе тільки тоді, коли воно спричинено незалежними і непереборними обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року за нововиявленими обставинами є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 423-429 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.