Єдиний унікальний номер: 379/1014/20
Провадження № 2/379/187/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.07.2018 у розмірі 16 236,53 грн станом на 19.05.2020 та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 05.07.2018. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком було виконано свої зобов`язання, а саме на підставі договору було відкрито відповідачці кредитний картковий рахунок, розмір кредитного ліміту якого в подальшому було збільшено до 7 000,00 грн, таким чином, надано відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах Договору. Відповідачка порушила свої зобов`язання за договором, внаслідок чого з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 19.05.2020 має заборгованість у розмірі 16 236,53 грн, з яких: 12 166,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 12 166,10 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4070,43 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

У поданому відзиві на позовну заяву, відповідачка просить відмовити у позові та стягнути з позивача всі понесені нею судові витрати. Зазначає, що до позовної заяви додані копії незасвідчених в порядку, передбаченому ч.5 ст. 95 ЦПК документів та не зазначено у кого (позивача або відповідача) знаходяться оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви. Вказані недоліки позовної заяви, виявлені після відкриття провадження у даній справі, тому, вважає, що надані позивачем письмові розрахунки та інші письмові матеріали є неналежними та недопустимими доказами у даній справі. Звертає увагу на тому, що заявлений позов є безпідставним.

Категорично заперечує факт укладення кредитного договору з банком та те, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Тарифами банку, які начебто були надані її для ознайомлення в письмовому вигляді. Стверджує, що вона дійсно 05.07.2018 шляхом заповнення анкети-заяви у відділенні ПриватБанку отримала платіжну банківську картку із встановленим кредитним лімітом на платіжку картку у сумі 5 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців. Тобто, вважає, даний договір був чинним до 05.07.2018. В цьому ж пункті зазначено, що якщо на протязі цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Вказує, що даною банківською карткою вона користувалася як кредитною, проте враховуючи кредитний ліміт більше 5 000,00 грн вона ніколи не знімала. Також в свою чергу, вона завжди намагалася вчасно повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними. За весь час користування карткою, до неї жодних претензій з боку банку не було. У вересні 2019 року до неї почали надходити дзвінки від осіб, які представлялися працівниками банку позивача. При цьому вони повідомляли, що за її карткою рахується борг по несплачених відсотках в сумі 200,00 грн. Дані кошти вона також сплатила, але через певний проміжок часу банк знову розпочав вимагати з неї повернення відсотків за користування кредитними коштами. В свою чергу вона знову сплатила двома платежами по 520,00 грн банку 1040,00 грн. Проте, як вбачається з позовної заяви банк розпочав автоматично нараховувати штрафні санкції на неіснуючу заборгованість та все це включив у так звану заборгованість за тілом кредиту 12166,10 грн. Звертає увагу, що позивач не надає суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів саме в сумі 12166,10 грн та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти.

Враховуючи чинні норми цивільного законодавства України та правову позицію, викладену у постанові ВСУ від 06.11.2013 (справа 6-116-цс13), постанові ВСУ від 03.02.2016 (справа 6-18цс16), постанові ВСУ від 06.04.2016 (справа 6-2520цс15), вважає, що позивач пропустив строки позовної давності щодо стягнення заборгованості за так званим кредитним договором.

У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 05.07.2018 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що "Підписанням цієї анкети-заяви я згідно ст. 634 ЦПК України в повному обсязі приєднуюсь до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайтів мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом з Пам`яткою клієнта та Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг, екземпляр якого я отримав (-ла) шляхом самостійного роздрукування...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з якого чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5% (42,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Також, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту від 05.08.2019 року. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Вказує, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Також, дана виписка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картковий рахунок, на який встановлений кредитний ліміт. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином , а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо посилання на невідповідність позовної заяви вимогам оформлення вказує, що вона відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки ухвалою суду провадження у справі відкрито. Стосовно наданого банком розрахунку заборгованості зауважує, що ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви.

Відносно перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту зазначає, що відповідач за допомогою кредитної картки скористався сервісом «Миттєва розстрочка», а згідно п.1.1.1.129 Умов та Правил у разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу «Миттєва розстрочка», клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу. Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по Миттєвій розстрочці відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Щодо строку позовної давності, звертає увагу суду, що відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяці. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2022 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 30.08.2020 - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала повністю. Зазначила, що позивачем протиправно включено до тіла кредиту штрафні санкції. Не оспорювала, що останній переказ з картки нею було зроблено 07.09.2018.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).

Заслухавши пояснення відповідачки, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 05.07.2018 відповідачкою підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір кого в подальшому збільшився до 7 000,00 грн.

За розрахунком Банку станом на 19.05.2020 відповідачка має заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 236,53 грн, з яких: 12 166,10 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 12 166,10 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4070,43 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Банком надана виписка по рахунку відповідачки за карткою № НОМЕР_1 та довідка про надані відповідачці картки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 05.07.2018 процентна ставка не зазначена.

Також у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просить у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.10.2020) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.12.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та визначеної відповідальності позичальника за порушення виконання взятих на себе зобов`язань, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Пред`являючи вимогу про стягнення 4070,43 грн заборгованості за простроченими відсотками, позивач порядок їх нарахування (починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта) та розмір (86, 4 % для картки «Універсальна», 84 % для картки «Універсальна голд») обґрунтував посиланням на положення пункту 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в редакції від 01 березня 2019 року, які не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного між сторонами.

Суд критично оцінює витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», оскільки він не підписаний відповідачкою.

Суд також критично оцінює паспорт кредиту (а.с. 12-13), оскільки анкета-заява підписана 05.07.2018, а паспорт кредиту більше ніж через рік - 05.08.2019. Крім того, не зрозуміло до якого рахунку та до якою саме картки відноситься вказаний паспорт кредиту. Отже суд вважає неможливим застосувати умови паспорту кредиту до договору, який укладений при підписанні анкети-заяви від 05.07.2018.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.07.2018 шляхом підписання Анкети - заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення умов договору у виді сплати відсотків, пені та штрафів.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, суд вважає, що відповідач повинен виконати зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіло кредиту), а тому позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Щодо клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позову, Картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Картки включно. Після закінчення терміну дії відповідна Картка продовжується Банком на новий термін, на основі звернення Клієнта в банк згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Правил).

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 15.01.2021 № 494/366/19 моментом початку перебігу позовної давності є момент коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу по кредиту.

Як вбачається з виписки по рахунку, останній платіж був в межах трирічного строку позовної давності до звернення до суду (09.09.2020).

Крім того, згідно довідки, виданої позивачем, строк дії кредитної картки визначено до травня 2022 року. Так, позивач звернувся до суду 09.09.2020, при цьому, як вказала відповідачка у судовому засіданні, останній нею платіж на дану картку було здійснено у межах трирічного строку, а саме - 07.09.2018, отже позивач звернувся до суду у межах трирічного строку.

Тому строк позовної давності у даному спорі суд не сплив.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача у поданому позові просить стягнути понесені судові витрати.

Так, представником позивача за подання позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

В зв`язку з чим, оскільки позов задоволено частково, з відповідачки підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1575,03 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 251, 252-253, 256-258, 266, 525-527, 530, 549, 550, 551, 612, 623, 625, 637, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2018 станом на 19.05.2020 у розмірі 12166,10 грн (дванадцять тисяч сто шістдесят шість гривень десять копійок).

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1575,03 грн (одна тисяча сімдесят п`ять гривень 03 коп.).

Повне рішення суду складено 20.08.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивач: АТ КБ «ПриватБанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299;

відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий:В. І. Зінкін