Справа № 263/8871/21
Провадження № 2/263/2161/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 грудня 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Філянець В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2006 року (справ № 2-5208/06), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 серпня 2007 року № 15682467, запис у реєстрі № 59341, який виданий Маріупольськім бюро технічної інвентаризації. З 2018 року вона отримує субсидію для відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги. Проте у цьому році їй відмовлено у субсидії, оскільки у її будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який не є членом її сім`ї, жодних договорів з надання права на проживання у вказаному домоволодінні (користуванні майном) між нею та відповідачем укладено не було. Вказує, що відповідач фактично у будинок не вселявся, речі не перевозив, за вказаною адресою не проживає, витрат по утриманню будинку не несе, що чинить їй перешкоди у користуванні власністю, у зв`язку із чим вона змушена нести додаткові витрати, тому просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 09 грудня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Позивачка у судовому засідання позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд».

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 , на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2006 року (справ № 2-5208/06), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 серпня 2007 року № 15682467, запис у реєстрі № 59341, який виданий Маріупольськім бюро технічної інвентаризації.

Згідно з інформацією про кількість зареєстрованих у житловому будинку/приміщенні осіб від 11 лютого 2021 року № 18-13,07-0179, наданої Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області у домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

12 липня 2021 року КСН «Правий берег» складений акт про фактичне місце проживання у домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з якого убачається, що у будинку проживають: ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 .

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 у судовому засідання пояснила, що знає ОСОБА_1 десять років, її сина, вона за проханням сина зареєструвала у будинку ОСОБА_2 , вони його ніколи не бачили, він одразу поїхав, речей його у будинку немає.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 у судовому засідання пояснив, що із ОСОБА_1 знайомий приблизно 15 років, вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку ніколи не бачив ОСОБА_2 , навіть не знав, що він там зареєстрований.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаному домоволодінні, судом не встановлено домовленості між власницею та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 5. 12, 13, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2021 року

Суддя Є.С. Ікорська