Дата документу 30.08.2021 Справа № 336/7044/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7044/19 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1659/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» у особі представника Тетяненко Дениса Анатолійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення Запорізької міської ради від 24.04.2018 № 204 за Концерном «МТМ» було закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності згідно Додатку №1 до цього рішення, та зобов`язано позивача здійснити заходи щодо укладення відповідних договорів із споживачами теплової енергії усіх категорій, джерелом теплопостачання для яких є котельна публічного акціонерного товариства «Мотор Січ».

Позивач вказував, що на виконання вказаного рішення міської ради, він 18.05.2018 направив відповідачу проект договору № 345579 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього, який відповідачка не підписала.

У подальшому, 22 січня 2019 року позивач направив відповідачу договір № 345579 від 18.01.2019 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для підписання, який отриманий позивачем 19.04.2019 із підписаним відповідачем протоколом розбіжностей. Разом із протоколом розбіжностей позивач отримав заяву відповідачки від 17.04.2019, в якій вона повідомила, що вважає договір від 18.01.2019 укладеним 20 березня 2019 року. У зв`язку із тим, що об`єкт теплопостачання має спільну з житловим будинком систему опалення, то, на думку позивача, факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон осінь 2018-весна 2019рр.

Позивач вказував, що відповідачка ухилилась від своєчасного підписання договору від 22.01.2019, і тому опалювальний період з 04.11.2018 по 19.03.2019 має позадоговірний характер користування поставленою тепловою енергією. Визначену за цей період плату за теплову енергію відповідач сплачувати відмовляється.

Тому позивач в уточненому позові просив стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію на загальну суму 17 758,97 грн. з 4 листопада 2018 року по 19 березня 2019 року за фактичним споживанням без договору. Крім того, позивач просив стягнути 3% річних за весь період порушення грошового зобов`язання - 507,13 грн. та інфляційні витрати - 480,07 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «МТМ» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповінстю висновків суду зібраним у справі доказам, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до приписів ч. 6 статі 19 ЦПК України відносяться справи незначної складності та з ціною позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» здійснював нарахування за постачання теплової енергії в нежитлове приміщення ХХУ 1-го поверху (літ. А-4), яке розташоване у чотириповерховому будинку АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2003р., згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 152260113 від 10.01.2019р.

Факт нарахування за надання теплової енергії позивач доводить розрахунками та актами приймання-передачі теплової енергії (а.с. 36,37, 84-95).

Концерн «МТМ» вказував, що на адресу відповідача ОСОБА_1 ним направлялися акти приймання-передачі теплової енергії, а згодом претензії про погашення заборгованості, а факт відправлення ним підтверджується реєстрами на відправку кореспонденції. Вказні документи наявні в матерілах справи (а.с. 75-105).

В матеріалах справи також мається зворотне поштове повідомлення про отримання однієї з претензій № 1871/09-4 відповідачем за адресою місця мешкання ( а.с. 81-82)

Вимоги претензії погасити заборгованість за теплову енергію, яка виникла станом на 29.07.2019р. у сумі 18 854,88 грн., виконані відповідачем не були.

Тому позивач просив стягнути заборгованість та суму нарахованої інфляції і 3 % річних в судовому порядку у загальному розмірі 18 746,17 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту надання послуг теплопостачання відповідачу та користування останнім цими послугами.

Не погоджуючись з рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, узагальненими доводами якої є те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що об`єкт споживання теплової енергії знаходиться в житловому будинку, система опалення приміщення спільна з жилим будинком, факт отримання теплоносія підтверджується рішеннями ЗМР про початок та закінчення опалювального сезону 2018-2019 років, відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Також зазначив, що попри набрання чинності укладеним між сторонами договором на постачання теплової енергії 20.03.2019р., відповідач має сплачувати за надані до цієї дати послуги за фактом їх надання, окільки від них у встановленому законом порядку не відмовлялась.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

3гідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28 квітня 2011 року «Про визначення виконавців комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01 квітня 2011 року виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Пунктом 2.1. Статуту Концерну зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Відповідно до рішення ЗМР № 204 від 24.04.2018р. за Коцерном «МТМ» було закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності згідно з додатка-

ми 1,2 до цього рішення, серед переліку якого значиться системи опалення будинків по АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 54).

Пунктом 3 цього рішення ЗМР Концерн «МТМ» зобов`язано здійснити заходи щодо укладання відповідних договорів зі споживачами теплової енергії усіх категорій, джерелом теплопостачання для яких є котельня акціонерного товариства «МОТОР СІЧ». Тобто фактично Концерн «МТМ» доставляв тепломережами, які знаходяться у його господарському віданні, вироблену АТ «Мотор Січ» теплову енергію, зокрема, до будинку АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим Концерн «Міські теплові мережі» здійснював нарахування за постачання теплової енергії в нежитлове приміщення ХХУ 1-го поверху (літ. А-4), яке розташоване у чотириповерховому будинку АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , у період з листопада 2018 року по березень 2019 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з листопада 2018 року по березень 2019 року ОСОБА_1 нараховано за спожиті послуги з теплопостачання 17 758,97 грн.

З матеріалів справи вбачається, що договір між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 був укладений фактично 20.03.2019р., після узгодження сторонами протоклу розбіжностей, та набув чинності саме з цієї дати - 20.03.2019р.

ОСОБА_1 заперечувала проти стягнення з неї суми за вказаний період, вказуючи, що позивач не довів надання цих послуг до її нежитлового приміщення, а також наголошувала на відсутності у цей період між нею та позивачем договірних відносин. Та суд погодився з такими запереченнями відповідача, вказуючи, що зібраними у справі докзами не підтверджено надання позивачем послуг відповідачу.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги"(у чинній на час виникнення спірних відносин редакції), відповідно до статті 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Опалювальна площа (об`єм) будинку - загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі, у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт. Опалювальна площа (об`єм) (квартири, будинку садибного типу) загальна площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу, без урахування площв лоджій, балконів, террас).

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі здійснювати оплату за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання

договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим відмова від оплати таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не є правомірною, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13).

Колегія зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїх більш пізніх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020р. у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг.

ВП ВС вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

У вказаній постанові ВП ВС зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, який нею підтримано, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Але споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2954цс15).

В п. 25 правил № 630 закріплено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, а також норми Наказу Мінбуду України № 4 від 22 листопада 2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу за №169 від 06 жовтня 2007року, де визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від ЦО та ГВП. А внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 року, зміни унеможливлюють відключення від ЦО та ГВП окремих квартир у багатоквартирноиму будинку і передбачають можливість відключення від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку.

Згідно п. 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до Правил № 630 постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Нежитлове приміщення нежитлове приміщення ХХУ 1-го поверху (літ. А-4), яке розташоване у чотириповерховому будинку АДРЕСА_1 , знаходиться у житловому будинку, а отже послугу було надано одночасно з початком опалювального сезону.

Крім того, згідно з актом обстеження систем теплопостачання від 21.03.2018р., складеним комісією, у вказаному приміщенні система опалення загальна з житловим будинком, вертикальна двохтрубна, з нижньою розводкою. Теплове обладнання систем опалення мається у кожній кімнаті та складається із: радіатора алюмінієвого 500/1010 - 10 секцій, радіатора алюмінієвого 500/100 - 8 секцій, радіатора алюмінієвого 500/100 - 7 секцій, радіатор алюмінієвий 500/100 - 9 секцій, радіатор алюмінієвий 500/100 - 9 секцій. Площа приміщення складає 80,4 кв. м.

Тобто ОСОБА_2 є фактичним споживачем послуг центрального опалення, а тому має сплачувати за поставлену до її приміщення відпущену теплову енергію.

Таким чином, факт отримання послуги підтверджується, у тому числі, рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2018-2019, розташуванням приміщення у житловому будинку, наявністю великої кількості опалювальних приладів, обладнанням приміщення мережами теплопостачання.

Доводи відповідача у заявах по суті справи, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу, що у спірному періоді в неї існував договір з іншим постачальником тепла у особі АТ «Мотор Січ», не заслуговують на увагу та спростовуються змістом рішення ЗМР № 204 від 24.04.2018р. та документами, складеними самим відповідачем.

Так, нею надається договір № 30 від 10.12.1998р. на відпуск тепла, укладений між ВАТ «Мотор Січ» та ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 23-27). Але, в той же час, у справі мається нотаріально посвідчена заява від 10.09.2018р., якою остання інформує Концерн «МТМ», що АТ «Мотор Січ» припинило надавати свої послуги з теплопостачання до її нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , а тому вона просить узгодити з нею проект відповідного договору ( т. 1 а.с. 66).

Підтверджуючи сплату послуг з теплопостачання АТ «Мотор Січ» відповідач надає квитанції лише виключено за період з січня по березень 2018р.

Вказаним наразі підтверджується, що в спірному періоді, коли виникла заборговансіть за послуги з теплопостачання, АТ «Мотор Січ» вже припив надавати такі послуги до будинку АДРЕСА_1 .

Отже, для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а й від-мовитися в установленому порядку від їх отримання, чого у цих правовідносинах не встановлено.

З заяв відповідача по стуі справи вбачається, що остання не оспорює розрахунку заборгованості, визначеної позивачем у позові, оскільки заперечує лише факт надання послуг позивачем та поза межами договірних відносин. Та колегія погоджується з наведеним позивачем розрахунком заборгованості.

При вищевикладених обставинах, Концерн «МТМ» мав право на нарахування та правильно нарахував ОСОБА_1 основний борг за поставлену теплову енергію за адресою нежитлового приміщення в період з листопада 2018 року по 19 березня 2019 року, відкоригувавши власні розрахунки шляхом виключення боргу, що утворився з 20.03.2019р. по 05.04.2019р. (період після набрання чинності договором), та остаточно визначивши борг у розмірі 17 758,97 грн., від сплати якого відповідач на користь позивача у добровільному порядку ухиляється, отримавши претензії позивача.

Оскільки борг за вказаний період не сплачений відповідачем на користь позивача у добровільному порядку досі (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), то суму цього боргу суд першої інстанції мав стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі, але в обґрунтованому позові Концерну відмовив.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача Концерну «МТМ» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом ( місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Між позивачем та відповідачем відсутній укладений договір, а отже під час розрахунків застосовується термін оплати вказаний у пункті 18 Правил

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що, оскільки ОСОБА_1 не сплатила заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з неї слід стягнути, крім основного боргу, 3 % річних - 507,13 грн., інфляцію за період прострочення - 480,07 грн.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що аргументи апеляційної скарги Концерну «Міські теплові мережі» є виправданими, тому оскаржуване рішення суду відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням постанови про задоволення позову.

Згідно з нормами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви в розмірі 1 921,00 грн., а також за подання апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн., а всього - 4802,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» у особі представника Тетяненко Дениса Анатолійовича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2021 року у цій справі скасувати.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат за поставлену теплову енергію, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» () основний борг за поставлену теплову енергію у розмірі 17758,97 грн, інфляційні втрати у розмірі 480,07 грн, 3% річних у розмірі 507,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» () судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 4802,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 30 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: