Справа № 522/4656/18
Провадження № 2/522/4030/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна, Приватне підприємство « Прогрес-Риелт» , ОСОБА_3 - « про визнання договору дарування та договору іпотеки недійсними»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому був уточнений, по якому просив суд:

- Визнати Договір дарування від 10.03.2009 року та Договір іпотеки від 03.04.2009 року посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. недійсним;

-Зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковську О.С. зняти з Державного реєстру іпотек запису про реєстрацію обтяження іпотекою нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна, а саме нежилі приміщення ( номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_1 .

-Визнати нежиле приміщення ( номер-апартаменти з кухнею) № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_2 заставою ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» за Договором застави майнових прав, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3280;

-Зобов`язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Янковську О.С. внести відомості до Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення ( номер-апартаменти з кухнею) АДРЕСА_1

-Судові витрати покласти на відповідачів.

Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що між АППБ « Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який був забезпечений договором застави майнових прав. В подальшому позичальник без дозволу банку передав заставне майно третій особі, яка, в свою чергу, передала його в іпотеку іншій особі.

Підставою для звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що Банк не може задовольнити свої вимоги, як кредитор в забезпечення виконання рішення суду по справі №1527/2-5014/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки воно відчужено, таким чином позивач просить суд визнати договори по відчуженню іпотечного майна недійсними, з внесенням відомостей про це до державних реєстрів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в позові відмовити. Подав відзив на позовну заяву та заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в позові відмовити.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

02.12.2005 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №014/0054/74/41754, відповідно до якого Позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної невідновлювальної лінії з лімітом 297 000 доларів США строком на 240 місяців до 02.12.2025.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 02 грудня 2005 року між Позивачем (Заставодержатель) та ОСОБА_1 (Заставодавець) було укладено Договір застави майнових прав (надалі Договір застави) , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрований в реєстрі за номером 3280.

Відповідно до п. 1.2. Договору застави майнових прав предметом застави є :

- майнові права за Договором №ГП/Р-32 про інвестування від 18.11.2005 року;

- майнові права за Договором №ГП/Р-34 про інвестування від 18.11.2005 року;

- майнові права за Договором №ГП/Р-33 про інвестування від 18.11.2005 року, укладених між ПП «ПРОГРЕС-РИЕЛТ» та Заставодавцем ( ОСОБА_1 );

Відповідно до п. 1.3. Боржником по відношенню до Заставодавця є: Приватне підприємство «ПРОГРЕС-РИЕЛТ», місцезнаходження: м. Одеса, вул. Приморська, 49, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ТОВ КБ «СоцКом Банк», МФО 388313, .

Предметом договорів є будівництво:

-номера-апартаментів з кухнею будівельний №151/1, які будуються в місті Одесі, Гагарінське плато, готельний спортивно-оздоровчий комплекс:

-номера-апартаментів з кухнею будівельний № НОМЕР_3 , які будуються в місті Одесі, Гагарінське плато, готельний спортивно-оздоровчий комплекс;

-номера-апартаментів з кухнею будівельний АДРЕСА_3 , готельний спортивно-оздоровчий комплекс, які мають бути збудовані Підприємством, та перейдуть у власність Заставодавця після вводу до експлуатації.

Відповідно до п. 4.3. Договору у відповідності до даного договору Заставодержатель має право у випадку невиконання Заставодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на вказаних вище умовах.

Таким чином, в забезпечення виконання Кредитного договору було передано не нерухоме майно, а майнові права за Договорами про інвестування, укладеними між ОСОБА_1 та ПП «Прогрес-Риелт»

Згідно Свідоцтва про право власності від 27.08.2007 року Позичальник оформив право власності на нежилі приміщення (номер-апартаменти з кухнею4) АДРЕСА_1 ,

10.03.2009 на підставі Договору Дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.В. ОСОБА_1 подарував зазначені нежилі приміщення ОСОБА_2 ..

Підставою для звернення до суду із даним позовом стали посилання позивача на те, що Банк не може задовольнити свої вимоги, як кредитор в забезпечення виконання рішення суду по справі №1527/2-5014/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки воно відчужено, таким чином позивач просить суд визнати договори по відчуженню іпотечного майна недійсними, з внесенням відомостей про це до державних реєстрів.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочини, які підлягають державній реєстрації є чинними з моменту проведення їх державної реєстрації.

Ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлює імперативне правило, яка встановлює, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Цивільна палата Верховного суду України в своїй постанові по справі № 6-1534цс16 від 05.04.2017 зазначила, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій містяться в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 8 ст. 50 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у разі закінчення будівництва, зміни або розірвання іпотечного договору банк вносить в установленому законом порядку зміни щодо обтяження нерухомості іпотекою.

Частина 9 ст. 50 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказує, що у такому випадку нотаріус за повідомленням банку накладає заборону на відчуження збудованої нерухомості, яка є предметом іпотеки, якщо це передбачено іпотечним договором.

Вказані положення чинного законодавства України, зобов`язують позивача після введення об`єкта в експлуатацію внести зміни в іпотечний договір щодо об`єкта обтяження, а саме вказати, що оскільки об`єкт завершено будівництвом, іпотека на майнові права щодо незавершеного будівництва припиняється та виникає іпотека на готовий об`єкт нерухомості та зареєструвати його у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 22 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (у редакції, що діяла на момент реєстрації права власності на спірну квартиру) під час проведення у випадках, передбачених законодавством, державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, щодо якого у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться записи про іпотеку, обтяження речових прав, державний реєстратор переносить їх до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на такий об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 4 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, інформація з Державного реєстру прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в ньому, а також відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постанова Верховного суду від 19.06.2019 року у справі № 643/17966/14-ц, містить правовий висновок про те, що згідно із частиною першою статті 4 Закону № 898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952- IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 вказаного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону № 898-IV, згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек на час її виникнення регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з умовами п. 6.4., П.6.5. Договори застави Заставодавець зобов`язався протягом 10 днів з дати здачі апартаментів в експлуатацію і оформлення правовстановлюючих документів на них засвідчити новий договір застави у нотаріуса, з наступним накладенням заборони відчуження апартаментів. Протягом 2 днів з дати нотаріального посвідчення цього договору зареєструвати його в єдиному реєстрі застав рухомого майна та надати Заставодержателю відповідну виписку.

Тобто згідно Договору застави майнових прав не було передбачено, що після того, як об`єкт буде зданий в експлуатацію, він автоматично стане предметом іпотеки.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про накладення на спірну квартиру обтяження на підставі Договору застави чи будь-якого іншого договору, укладеного з позивачем.

Натомість, на підставі наданої Позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 встановлено, що вказаний об`єкт не містить обтяжень заявником яких є Позивач.

Вказана обставина свідчить про те, що позивачем, з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію, тобто створення нового об`єкту нерухомості квартири АДРЕСА_1 , і до цього часу не набувалися права іпотекодержателя на спірну квартиру.

Таким чином, спірний договір дарування, не був предметом іпотеки на дату його укладення, а тому твердження позивача про передачу ОСОБА_1 спірної квартири в наступну іпотеку є необґрунтованим.

Відтак, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на твердженні Позивача про те, що він є іпотекодержателем спірної квартири, підстави для їх задоволення відсутні.

Суд відмовляє в задоволенні позову не у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а за безпідставністю вимог.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає за необхідне в задоволенні позву відмовити за недоведеністю вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16, 210 ЦК України, ст. ст.2,4,13,76-81,95,258-259,263ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська Ольга Сергіївна, Приватне підприємство « Прогрес-Риелт» , ОСОБА_3 - « про визнання договору дарування та договору іпотеки недійсними»,- відмовити.

Скасувати арешт на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення номер-апартаменти з кухнею АДРЕСА_1 , загальною площею 122,2 кв.м., накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 09.02.2021 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

28.01.21