Справа № 215/6897/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Таран О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві при виконанні трудових обов`язків,-

ВСТАНОВИВ:

19.10.2021 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зеркін А.С. звернувся в суд в інтересах позивача з позовною заявою до відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві при виконанні трудових обов`язків, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 350 000 грн.

В обґрунтування вказує, що ОСОБА_2 працював на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті Міністерства промисловості України Концерну «Укррудпром» (правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК») на посаді електрика дільниці, та 08.07.1994 о 10-00 год. стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого батько позивача загинув.

Відповідно до акту №17/VІІ, нещасний випадок стався за наступних обставин: 08.07.1994 о 8-00 год. електрик дільниці дроблення ФОК-3 ОСОБА_2 видав наряд ланці електрослюсарів у складі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виконання робіт із заміни електродвигуна ротаційного живлення П-14 електрофільтру №2, та демонтаж електродвигуна механізму струшування коронуючих електродів без детального зазначення номеру механізму та номеру електрофільтру. Після цього, ОСОБА_2 , зі слів ОСОБА_3 пішов уточнювати на місці номер механізму та дав ланці вказівку до його приходу у майстерню, заповнення наряду роботу не розпочинати. Дозувальник Гостева С.П. бачила як електрик ОСОБА_2 пройшов повз силової вежі в сторону електрофільтрів. В той же день, на дільницю дроблення прибула бригада підрядної організації ЕРЦ-5 КрЕПа для виконання робіт на електродвигуні млина №4. Допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи повинен був провести ОСОБА_2 О 9-00 год. в приміщенні чергових електриків «Лурги» зам. начальника цеху з електрообладнання ОСОБА_6 проводив ранковий рапорт з електриками дільниць, на якому повинен був бути присутній і електрик ОСОБА_2 . Враховуючи, що на дільниці ОСОБА_2 проводить роботи підрядна організація, ОСОБА_6 вирішив, що він зайнятий організацією робіт і після закінчення рапорту пішов проконтролювати хід виконання робіт на ел. двигуні млина №4 з електриком цеху ОСОБА_7 . По прибуттю на місце робіт вони не знайшли ні бригаду ЕРЦ-5, ні ОСОБА_2 .

Тоді ОСОБА_6 дав завдання ОСОБА_7 оформити наряд-допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи на електродвигуні млина №4. Під час оформлення допуску бригади ЕРЦ-5 до роботи ОСОБА_2 також не з`явився. Після цього, ОСОБА_6 прийшов до майстерні, і не знайшов там ОСОБА_2 , направив електрослюсарів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на його пошуки.

О 10 год. 00 хв. електрослюсарі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знайшли на перехідній площадці електрофільтрів №1-5 відмітки +14,0 м. ОСОБА_2 без ознак життя. Поруч з ним знаходився провід переносного світильника, який виходив з монтажного люка електрофільтра №3, який, як з`ясувалось при огляді місця події, торкався коронируючого електроду поля №2 електрофільтру №3, який знаходився під напругою 20кВ.

У ході розслідування встановлено, що раніше, у квітні поточного року, проводились ремонтні роботи на електрофільтрах №1,2,3. Наряд-допуск на виконання робіт видавав електрик дільниці дроблення ОСОБА_2 , який після закінчення робіт та перед подачею напруги на електрофільтри не здійснив організаційні заходи в частині перевірки стану робочого місця та наявності на ньому сторонніх предметів. Встановлено також, що в цеху не здійснюється контроль за правильністю оформлення та закриття нарядів після закінчення робіт, не складена локальна інструкція з обслуговування електрофільтрів з регламентацією порядку видачі нарядів та допуску до робіт на електрофільтрах в залежності від розподілення зон обслуговування.

Згідно Акту, ОСОБА_2 , який мав загальний стаж роботи - 6 років, та працював за професією (посадою), під час роботи за якою стався нещасний випадок, 11 місяців, 08.07.1994 о 10-00 год. був поражений електричним струмом у цеху випалу та огрудкування №3 дільниця дроблення, перехідна площадка між електрофільтрами 2 і 3.

Висновком комісії у Акті встановлено, що нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Позивачу завдано моральну шкоду, а саме вона позбавлена можливості відчувати батьківську турботу та зростати в повноцінній сім`ї, що також спричинило численні негаразди пов`язані із забезпеченням належного матеріального становища, оскільки заробітна плата батька була основним джерелом доходу сім`ї. До теперішнього часу позивач відчуває сильний душевний біль та глибокі моральні страждання, нервове потрясіння, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та у психологічному дискомфорті. Просить стягнути на користь позивача 350 000 грн. моральної шкоди, у зв`язку із втратою рідної людини, опори та моральної підтримки.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.10.2021 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 27.10.2021, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.23).

24.11.2021 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин, порядок відшкодування шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві регулюється нормами ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, але в редакції, яка була чинною на момент виникнення зазначених правовідносин, зокрема ст.ст. 440, 441, 456 ЦП України, та «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 №472. Відповідно до вищезазначених норм «ПівнГЗК», правонаступником якого є відповідач, здійснював відшкодування шкоди матері позивача, яка на той час не працювала, здійснюючи догляд за малолітньою дитиною. Що стосується моральної шкоди, заподіяної позивачу смертю батька, то чинним на той час законодавством не передбачалось відшкодування моральної шкоди родичам потерпілого в разу смерті працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв`язку з цим відповідач вважає неправомірним посилання позивача на ст. 440-1 ЦК 1963 року, як на підставу позовних вимог, тому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.11.1992р. її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с. 11).

ОСОБА_2 працював на Північному державному гірничо-збагачувальному комбінаті Міністерства промисловості України Концерну «Укррудпром» (правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК») на посаді електрика дільниці, що підтверджується записом в Акті про нещасний випадок №17/VІІ (а.с.8) та не заперечувалось представником відповідача.

ОСОБА_2 помер у віці 23 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського РВК міста Кривого Рогу, актовий запис № 821 (а.с. 13).

Згідно Акту про нещасний випадок №17/VІІ, нещасний випадок стався за наступних обставин: 08.07.1994 о 8-00 год. електрик дільниці дроблення ФОК-3 ОСОБА_2 видав наряд ланці електрослюсарів у складі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виконання робіт із заміни електродвигуна ротаційного живлення П-14 електрофільтру №2, та демонтаж електродвигуна механізму струшування коронуючих електродів без детального зазначення номеру механізму та номеру електрофільтру. Після цього, ОСОБА_2 , зі слів ОСОБА_3 пішов уточнювати на місці номер механізму та дав ланці вказівку до його приходу у майстерню, заповнення наряду роботу не розпочинати. Дозувальник Гостева С.П. бачила як електрик ОСОБА_2 пройшов повз силової вежі в сторону електрофільтрів. В той же день, на дільницю дроблення прибула бригада підрядної організації ЕРЦ-5 КрЕПа для виконання робіт на електродвигуні млина №4. Допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи повинен був провести ОСОБА_2 О 9-00 год. в приміщенні чергових електриків «Лурги» зам. начальника цеху з електрообладнання ОСОБА_6 проводив ранковий рапорт з електриками дільниць, на якому повинен був бути присутній і електрик ОСОБА_2 . Враховуючи, що на дільниці ОСОБА_2 проводить роботи підрядна організація, ОСОБА_6 вирішив, що він зайнятий організацією робіт і після закінчення рапорту пішов проконтролювати хід виконання робіт на ел. двигуні млина №4 з електриком цеху ОСОБА_7 . По прибуттю на місце робіт вони не знайшли ні бригаду ЕРЦ-5, ні ОСОБА_2 .

Тоді ОСОБА_6 дав завдання ОСОБА_7 оформити наряд-допуск бригади ЕРЦ-5 до роботи на електродвигуні млина №4. Під час оформлення допуску бригади ЕРЦ-5 до роботи ОСОБА_2 також не з`явився. Після цього, ОСОБА_6 прийшов до майстерні, і не знайшов там ОСОБА_2 , направив електрослюсарів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на його пошуки.

О 10 год. 00 хв. електрослюсарі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знайшли на перехідній площадці електрофільтрів №1-5 відмітки +14,0 м. ОСОБА_2 без ознак життя. Поруч з ним знаходився провід переносного світильника, який виходив з монтажного люка електрофільтра №3, який, як з`ясувалось при огляді місця події, торкався коронируючого електроду поля №2 електрофільтру №3, який знаходився під напругою 20кВ.

У ході розслідування встановлено, що раніше, у квітні поточного року, проводились ремонтні роботи на електрофільтрах №1,2,3. Наряд-допуск на виконання робіт видавав електрик дільниці дроблення ОСОБА_2 , який після закінчення робіт та перед подачею напруги на електрофільтри не здійснив організаційні заходи в частині перевірки стану робочого місця та наявності на ньому сторонніх предметів. Встановлено також, що в цеху не здійснюється контроль за правильністю оформлення та закриття нарядів після закінчення робіт, не складена локальна інструкція з обслуговування електрофільтрів з регламентацією порядку видачі нарядів та допуску до робіт на електрофільтрах в залежності від розподілення зон обслуговування (а.с. 8-10).

Згідно п. 11.1 Акту, вид події: ураження електричним струмом.

Відповідно до п. 11.3 Акту, причини: 1. торкання постраждалим оголених кінців проводу, який знаходився під напругою; 2. не виконання організаційних заходів по закінченню ремонтних робіт на електрофільтрі та перед поданням на нього напруги. Порушено пункти Б 2.2.47 та Б 2.2.48 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів», та №175, 139 «Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів» (а.с. 8-10).

Згідно Акту від 19.07.1994, особи, які допустили порушення законодавства про працю та по охороні праці Комісією встановлено: ОСОБА_2 - електрик дільниці посріблення п. Б 2.2.47 та Б 2.2.48 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів», та №175, 139 «Єдиних правил безпеки при дробленні, сортуванні, збагаченні корисних копалин і огрудкуванні руд і концентратів»; ОСОБА_7 - електрик цеху ФОК-3 п. Б 2.2.51 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів» та п.9.24.22 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК»; ОСОБА_6 - заступник начальника ФОК-3 по електрообладнанню, п. Б 2.2.53.13.8 «Правила техніки безпеки при експлуатації електроустановок споживачів» та п.9.24.4 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК»; Тиква П.Я. - начальник ФОК-3, п.9.21.1 та 9.21.2 «Положення про систему управління охорони праці на ПівнГЗК» (а.с. 8-10).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, у зв`язку з якими у позивача ОСОБА_1 , на думку її представника Зеркіна А.С. , виникло право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальністю за заподіяння моральної шкоди (наприклад, стаття 49 Закону «Про інформацію», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону України «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону України «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

За змістом статті 440-1 ЦК Української РСР заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року).

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини.

Згідно з пунктом 5 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, яка діяла на момент нещасного випадку) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

На момент нещасного випадку, який стався з ОСОБА_2 08.07.1994, були чинними Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року (далі - Правила).

Відповідно до пункту 4 Правил відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я (надалі - потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги померлому (членам сім`ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). За наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується моральна шкода.

Згідно з пунктом 11 Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат.

Смерть батька позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, однак діючим на той час законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, а статтею 440-1 ЦК Української РСР була передбачена можливість відшкодування моральної шкоди лише тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, що також узгоджується з правовою позицією Другої судової палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.06.2020, справа №210/57/19, де зазначено, що апеляційні суди та суди першої інстанції неправильно застосовують норми матеріального та процесуального права, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, якщо спірні правовідносини виникли в період дії ЦК Української РСР.

Оскільки нещасний випадок на виробництві з ОСОБА_2 стався у липні 1994 року, порядок відшкодування моральної шкоди на час виникнення спірних правовідносин регулювався статтею 440-1 ЦК Української РСР, статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, якими не передбачалося право членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, тому у суда відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві при виконанні трудових обов`язків.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави.

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 23, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 278, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві при виконанні трудових обов`язків, - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти -денний строк, з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення складено без проголошення 10 грудня 2021 року.

Суддя: