Справа № 182/5947/14-ц
Провадження № 2/0182/774/2021
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

06.12.2021 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Рунчевої О.В., секретаря - Нагаєвої Н.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військовї частини НОМЕР_1 про визнання незаконними, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом (том 1, а.с. 1-3) який неодноразово уточнював (том 1 , а.с. 23, а.с.67-73).
Позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу № 315 від 30 червня 2014 року «Про звільнення стрільця загону ВОХОР військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 », він був звільнений з роботи 1 липня 2014 року за систематичне без поважних причин невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно п.3 ст.40 КЗпП України.
Вважає наказ № 315 від 30 червня 2014 року і наказ № 139 від 30 червня 2014 року про його звільнення незаконними, як і всі накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, оскільки він обов`язки, покладені на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та законодавством, виконував.
У вищевказаному наказі № 315 від 30 червня 2014 року містяться посилання на наступні накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган: наказ від 28 червня 2014 року, наказ від 19 червня 2014 року, наказ від 19 червня 2014 року наказ від 25 червня 2014 року, наказ від 25 червня 2014 року, наказ від 26 червня 2014 року.
У наказі № 235 від 28 травня 2014 року вказано, що 6 травня 2014 року він у встановлений час до роботи не приступив, прийшовши біля одинадцятої години ранку. Він порушив пункт Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників військової частини НОМЕР_1 та пункт 5.2 колективного договору.
Вказаним наказом йому було оголошено догану.
06 травня 2014 року він прийшов на роботу о 8 годині ранку, але його не допустив до роботи начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 та командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 . Після цього він підійшов до командира військової частини та зажадав від нього письмову відмову в допуску до роботи. Командир йому письмову відмову не надав. Він знаходився на території військової частини до 11 години, після чого пішов додому, оскільки знаходитись і далі на території військової частини не було ніякого сенсу, бо після 10 години його б до вартового приміщення не допустили. Його робота як стрільця полягає в охороні та обороні об`єктів військової частини НОМЕР_1 , в несенні служби у варті, для чого він повинен пройти необхідні процедури, визначені п.3.2 та п.4.2 Інструкції, які починаються о 8 годині 30 хвилин. В 11 годин його б ніхто до вартового приміщення не допустив, оскільки він не пройшов зранку всі необхідні процедури і не був включений до постової відомості, яка оформлюється до 10 години. Тим більше, що в 11 годину зміни вартових вже змінились, тобто стара зміна повернулась, а нова зміна заступила в караул і вартові пішли на пости. Згідно «Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 103 від 29.02.2012 року, визначається порядок щодо організації вартової служби воєнізованою охороною (далі ВОХОР) та забезпечення єдності принципів і методів їх роботи стосовно виконання покладених на вартову службу завдань. Охорона та оборона об`єктів з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ, організацій Збройних Сил України організовуються з метою забезпечення надійного зберігання озброєння, ракет, боєприпасів, військової техніки та інших матеріальних засобів, а також режимних приміщень (зон, територій), що розташовані на цих об`єктах, та недопущення проникнення на об`єкти, що охороняються, сторонніх осіб. Тривалість несення вартою служби 12 або 24 години. До складу варти призначаються вартові, контролери контрольно-пропускних пунктів, оператор з технічних засобів охорони - з числа стрільців. У варту забороняється призначати осіб, які не пройшли випробування, спеціальної підготовки (спеціального навчання), перевірки рівня знань з охорони праці і проведення вступного інструктажу, не засвоїли матеріальної частини зброї та правил поводження з нею, а також хворих. Заступник начальника загону (команди) ВОХОР зобов`язаний проводити інструктаж осіб, які заступають у варту. Працівники ВОХОР, призначені на службу, прибувають за 30 хвилин до розводу варт (крім днів, коли проводяться заняття зі спеціальної підготовки) у спеціально встановлене начальником підрозділу ВОХОР місце. Начальник варти, перевіривши прибуття всіх стрільців, що заступають для несення служби у варту, складає постову відомість. Після складання постової відомості начальник варти супроводить особовий склад варти до медичного пункту військової частини. Під час проведення огляду лікарем (фельдшером) визначається стан здоров`я, а за необхідності перевіряється частота пульсу та вимірюється артеріальний тиск особового складу варти. За результатами огляду черговим лікарем (фельдшером) військової частини робиться висновок щодо допуску особового складу до несення служби у варті, про що робиться запис у постовій відомості. Особи, визнані непридатними за станом здоров`я до несення служби у варті, замінюються. Після перевірки готовності варт до несення служби особовий склад новопризначеної варти ВОХОР у супроводі начальника загону (команди), а за його відсутності - заступника начальника загону (команди) допускається до вартового приміщення для отримання зброї і боєприпасів у кімнаті для зберігання зброї. Про допуск вказаного особового складу до вартового приміщення начальником варти робиться відповідний запис у постовій відомості. Зброя особовому складу варти для несення служби у варті видається начальником загону (команди), а за його відсутності - заступником начальника загону (команди).
У наказі № 287 від 19 червня 2014 року було вказано, що він був відсутній на роботі протягом усієї робочої зміни з 10-00 год. 10.06.2014 року до 10-00 год. 11.06.2014 року без поважних причин. У якості виправдовувального документу ним було надано судову повістку до Нікопольського міськрайонного суду про його участь у судовому засіданні 10.06.2014 року на 9-00 год. по справі 182/3605/14-ц. Ця судова повістка не містить часу його перебування у судовому засіданні. Незважаючи на вимогу командира військової частини, він відмовився від звернення до Нікопольського міськрайонного суду для уточнення часу перебування у судовому засіданні, про що складено відповідний акт. Тому, для врахування відсутності на робочому місці, береться до уваги розклад роботи Нікопольського міськрайонного суду: з 8-00 до 17-00 год. Таким чином, він вчинив грубе порушення пунктів 4.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку та пункту 5.2. Колективного договору, а також вимоги Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 29.03.2012 року № 103, та ст.139 КЗпП України.
Вказаним наказом йому було оголошено догану. Насправді він порушень вищевказаних нормативних актів не вчиняв, Правила внутрішнього трудового розпорядку та Колективний договір не порушував. Він перебував у Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області приблизно з 9 години до 10 години 10 червня 2014 року у справі за його позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та скасування наказів відповідача про його переміщення.
Він завчасно (за тиждень до судового засідання) попередив начальника загону ВОХОР Шульгіна А.П. про судове засідання. І кожен день до дня судового засідання нагадував ОСОБА_4 , що 10 червня 2014 року він повинен з`явитись до суду.
Таким чином, відповідач повинен був своєчасно замінити його на іншого стрільця, оскільки відповідач був завчасно обізнаний про його відсутність вранці 10 червня 2014 року (саме у час підготовчих дій до караулу та заступлення в караул). Оскільки, згідно з Інструкцією, його робота як стрільця полягає в охороні та обороні об`єктів військової частини НОМЕР_1 , в несенні служби у варті, для чого він повинен пройти необхідні процедури, визначені п.3.2 та п.4.2 Інструкції, які починаються о 8 годині 30 хвилин. В 11 годин його б ніхто до вартового приміщення не допустив, оскільки він не пройшов зранку всі необхідні процедури і не був включений до постової відомості, яка оформлюється до 10 години.
У наказі № 288 від 19 червня 2014 року вказано, що 14 червня 2014 року він відмовився проходити медичний огляд; був відсутній на теоретичному та практичному інструктажі варти; був відсутній на внутрішньому розводі добового розводу та варти; не приступив до виконання службових обов`язків.
Свої дії він пояснив не включенням його начальником варти до постової відомості. Таким чином, він вчинив грубе порушення вимог п.4.3 та п.5.1 Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 29.03.2012 року № 103, та ст.139 КЗпП України.
Вказаним наказом йому було оголошено догану. 14 червня 2014 року він прийшов на роботу о 8 годині ранку. Начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 та начальник нової зміни супроводили його одного для проходження медичного огляду, хоча його повинні були включити у постову відомість та супроводити на медичний огляд у складі зміни, яка заступає в караул. Від проходження медичного огляду він не відмовлявся. До проведення інструктажів його не допустив начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 .
Він разом із начальником нової зміни (зміни № 1) ОСОБА_6 також не допустив його до розводу добового наряду та варти військової частини НОМЕР_1 . У наказі № 298 від 25 червня 2014 року вказано, що 18.06.2014 року о 8-00 год. він відмовився від проходження медичного огляду. Відповідно до абз.2 п.4.2. Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 29.03.2012 року № 103, після складання постової відомості, начальник варти супроводить особовий склад варти до медичного пункту військової частини. Під час проведення огляду лікарем (фельдшером) визначається стан здоров`я, а за необхідності перевіряється частота пульсу та вимірюється артеріальний тиск особового складу варти. За результатами огляду черговим лікарем (фельдшером) військової частини робиться висновок щодо допуску особового складу до несення служби у варті, про що робиться запис у постовій відомості. Особи, визнані непридатними за станом здоров`я до несення служби у варті, замінюються. Таким чином, проходження медичного огляду є обов`язковим, а відмова від проходження медичного огляду є грубим порушенням Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України.
Крім того, він був відсутній під час проведення теоретичного та практичного інструктажів, які проводились 18.06.2014 року з 8-30 до 9-20 год., а також 18.06.2014 року о 9-30 год., був відсутній під час розводу добового наряду та варти військової частини НОМЕР_1 , що також є грубим порушенням Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України.
Вказаним наказом йому було оголошено догану. 18 червня 2014 року він прийшов на роботу о 8 годині ранку. Начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 та начальник нової зміни супроводили його одного для проходження медичного огляду, хоча його повинні були включити у постову відомість та супроводити на медичний огляд у складі зміни, яка заступає в караул. Від проходження медичного огляду він не відмовлявся. До проведення інструктажів його не допустив начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 . Він разом із начальником нової зміни (зміни № 1) ОСОБА_6 також не допустили його до розводу добового наряду та варти військової частини НОМЕР_1 .
У наказі № 306 від 25 червня 2014 року вказано, що 22 червня 2014 року о 8-00 год., він відмовився від проходження медичного огляду. Відповідно до абз.2 п.4.2. Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 29.03.2012 року № 103, після складання постової відомості, начальник варти супроводить особовий склад варти до медичного пункту військової частини. Під час проведення огляду лікарем (фельдшером) визначається стан здоров`я, а за необхідності перевіряється частота пульсу та вимірюється артеріальний тиск особового складу варти. За результатами огляду черговим лікарем (фельдшером) військової частини робиться висновок щодо допуску особового складу до несення служби у варті, про що робиться запис у постовій відомості. Особи, визнані непридатними за станом здоров`я до несення служби у варті, замінюються.
Таким чином, проходження медичного огляду є обов`язковим, а відмова від проходження медичного огляду є грубим порушенням Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України. Крім того, він був відсутній під час проведення теоретичного та практичного інструктажів, які проводились 22.06.2014 року з 8-30 до 9-20 год., а також 22.06.2014 року о 9-30 год.; був відсутній під час розводу добового наряду та варти військової частини НОМЕР_1 , що також є грубим порушенням Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України. Вказаним наказом йому було оголошено догану.
22 червня 2014 року він прийшов на роботу о 8 годині ранку. Начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 та начальник нової зміни супроводили його одного для проходження медичного огляду, хоча його повинні були включити у постову відомість та супроводити на медичний огляд у складі зміни, яка заступає в караул. Від проходження медичного огляду він не відмовлявся. До проведення інструктажів його не допустив начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 . Він разом із начальником нової зміни (зміни № 1) ОСОБА_6 також не допустили його до розводу добового наряду та варти військової частини НОМЕР_1 .
У наказі № 310 від 26 червня 2014 року вказано, що 26.06.2014 року о 8-00 год., він відмовився від проходження медичного огляду. Відповідно до абз.2 п.4.2. Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 29.03.2012 року № 103, після складання постової відомості, начальник варти супроводить особовий склад варти до медичного пункту військової частини. Під час проведення огляду лікарем (фельдшером) визначається стан здоров`я, а за необхідності перевіряється частота пульсу та вимірюється артеріальний тиск особового складу варти. За результатами огляду черговим лікарем (фельдшером) військової частини робиться висновок щодо допуску особового складу до несення служби у варті, про що робиться запис у постовій відомості. Особи, визнані непридатними за станом здоров`я до несення служби у варті, замінюються. Таким чином, проходження медичного огляду є обов`язковим, а відмова від проходження медичного огляду є грубим порушенням Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України. Крім того, він був відсутній під час проведення теоретичного та практичного інструктажів, які проводились 26.06.2014 року з 8-30 до 9-20 год., а також 26.06.2014 року о 9-30 год., був відсутній під час розводу добового наряду та варти військової частини НОМЕР_1 , що також є грубим порушенням Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних сил України. Вказаним наказом йому було оголошено догану.
26 червня 2014 року він прийшов на роботу о 8 годині ранку. Начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 та начальник нової зміни супроводили його одного для проходження медичного огляду, хоча його повинні були включити у постову відомість та супроводити на медичний огляд у складі зміни, яка заступає в караул. Від проходження медичного огляду він не відмовлявся. До проведення інструктажів його не допустив начальник загону ВОХОР ОСОБА_4 . Він разом із начальником нової зміни (зміни № 1) ОСОБА_6 також не допустили його до розводу добового наряду та варти військової частини НОМЕР_1 .
Вважає всі вищевказані накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності незаконними. Оскільки накази є незаконними і підлягають скасуванню, його звільнення з роботи також є незаконним, оскільки, згідно п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Таким чином, накази про його звільнення (наказ № 315 від 30 червня 2014 року «Про звільнення стрільця загону ВОХОР військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 » та наказ № 139 від 30 червня 2014 року є незаконними і підлягають скасуванню.
Крім того, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року (яке набуло чинності 23 березня 2015 року) були визнані незаконними та скасовані накази про його переміщення, які зобов`язували його ставати до роботи у певні групи у певні календарні дні на протязі з 1 квітня 2014 року до 9 червня 2014 року. Протягом останніх 5 років і до 1 квітня 2014 року його постійне місце роботи було у групі № 3 загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням суду було встановлено, що весь особовий склад воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 був умовно розподілений на 4 групи та він був закріплений за 3 групою, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 листопада 1999 року за № 299.
Починаючи з 1 квітня 2014 року, наказами командира військової частини НОМЕР_1 його постійно переміщували у зв`язку із службовою необхідністю на постійну роботу до іншої групи того ж підрозділу. Всі ці накази були судом скасовані. Таким чином, він не повинен був виходити на роботу у ті дні, які вказані в наказах про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки з 1 квітня 2014 року поновлюється його попереднє місце роботи (група № 3), а у всі дні, за які йому було оголошено догани, він виходив у 1 групу. У кожній групі свій графік виходу на роботу, відмінний від інших груп. Таким чином, всі дні, за які йому було оголошено догани (6 травня 2014 року, 10 червня 2014 року, 14 червня 2014 року, 18 червня 2014 року, 22 червня 2014 року, 26 червня 2014 року) були його неробочими днями, в які він не повинен був виконувати обов`язки, покладені на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.
На підставі вищевикладеного, просить суд:
-визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 315 від 30 червня 2014 року «Про звільнення стрільця загону ВОХОР військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 »;
-визнати незаконними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 № 235 від 28 травня 2014 року, № 287 від 19 червня 2014 року, № 288 від 19 червня 2014 року, № 298 від 25 червня 2014 року, № 306 від 25 червня 2014 року, № 310 від 26 червня 2014 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності;
-поновити його на посаді стрільця загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 з 2 липня 2014 року;
-стягнути з відповідача на його користь за період з 02 липня 2014 року до 24 липня 2014 року середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, вважає, що звільнення позивача відбулось згідно чинного законодавства. Також зазначила, що ОСОБА_1 був прийнятий стрільцем 2 класу у воєнізовану охорону військової частини НОМЕР_1 .
26.08.2008 року переведений на посаду стрільця загону воєнізованої охорони. ОСОБА_1 систематично порушував трудову дисципліну, за що був неодноразово притягнутий до дисциплінарної відповідальності наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 235 від 28.05.2014 року, № 287 від 19.06.2014 року, № 288 від 19.06.2014 року, № 298 від 25.06.2014 року, № 306 від 25.06.2014 року, № 310 від 26.06.2014 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 139 від 30.06.2014 року на підставі наказу № 315 від 30 червня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади, відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне без поважних причин невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності , які стали підставою про звільнення позивача з посади стрільця на теперішній час чинні.
13 грудня 2017 року представник відповідача подав до суду заперечення до доповнення до позовної заяви (том 1, а.с.78-79) відповідно до яких, останній просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.
04 січня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (том 1, а.с.246-248) в якому просять суд залишити позов ОСОБА_1 без задоволення.
17 листопада 2021 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшли пояснення до відзиву до позовної заяви (том 2, а.с.49-50).
З огляду на пункт 1 Розділу 6 Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - Закон № 2147- VIII), цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 днем початку роботи Верховного Суду визначено 15 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 9 частини першої Розділу ХIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже після набрання чинності Законом № 2147-VІІІ справа розглядається за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону №2147-VIII.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази кожен окремо та у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши заперечення відповідача, надаючи правову оцінку обставинам справи, слід прийти до наступного.
Відповідно до статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як встановлено в судовому засіданні, 01.06.1999 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий стрільцем 2 класу у воєнізовану охорону військової частини НОМЕР_1 (том 1, а.с.5-6).
26.08.2008 року позивач був переведений на посаду стрільця загону воєнізованої охорони (том 1, а.с.5-6).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 139 від 30.06.2014 року позивач був звільнений з роботи 01.07.2014 року за систематичне без поважних причин невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно п.3 ст.40 КЗпП України (том 2, а.с.12,13). Підстава наказ № 315 від 30 червня 2014 року (том 2, а.с.14,15).
30 червня 2014 року позивач отримав трудову книжку та наказ ( по стройовій частині) № 139 від 30 червня 2014 року про звільнення (том 1, а.с.91 а).
30 червня 2014 року позивач відмовився від ознайомлення з наказом № 315 від 30 червня 2014 року, про що був складений акт ( том 2, а.с. 51).
Суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника, що наказ № 139 від 30 червня 2014 року йому не був наданий для ознайомлення, оскільки дані обставини спростовуються підписом позивача в особовій карточці № 201 (том 1, а.с.91 а).
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень (справа № 182/2755/15-ц). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016 року по справі № 182/2755/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (том 1, а.с.29-36).
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.07.2017 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін ( том 1, а.с.37-41, а.с.56-58).
Таким чином, накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності № 235 від 28.05.2014 року, № 287 від 19.06.2014 року, № 288 від 19.06.2014 року, № 298 від 25.06.2014 року, № 306 від 25.06.2014 року, № 310 від 26.06.2014 року, які стали підставою для прийняття рішення про звільнення позивача з посади стрільця воєнізованої охорони, були визнані судом законними та залишені в силі, у зв`язку з чим, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 235 від 28.05.2014 року, № 287 від 19.06.2014 року, № 288 від 19.06.2014 року, № 298 від 25.06.2014 року, № 306 від 25.06.2014 року, № 310 від 26.06.2014 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності закрито (а.с.62,63).
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово порушував Правила внутрішнього трудового розпорядку працівників військової частини НОМЕР_1 , вимоги Інструкції з організації та несення вартової служби воєнізованою охороною на об`єктах Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 лютого 2012 року № 103 та положення Колективного договору.
Згідно п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
У абзаці 1 пункту 18 та у абзаці 1 та 2 пункту 28 постанови №9 Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року (з відповідними змінами та доповненнями), Верховний Суд України роз`яснив, що, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
При розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП України, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.cт.148, 149 КзпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно із ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22, 23 Постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення;чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпПУкраїни; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.
Таким чином, при звільненні працівника з підстав, передбачених нормою п. 3 ст.40 КЗпП України, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Крім того, необхідно з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню.
Отож, для звільнення працівника на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень.
При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним.
За змістом закону, звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини.
А відтак, оскільки підставою звільнення є накази командира військової частини НОМЕР_1 № 235 від 28.05.2014 року, № 287 від 19.06.2014 року, № 288 від 19.06.2014 року, № 298 від 25.06.2014 року, № 306 від 25.06.2014 року, № 310 від 26.06.2014 року, в яких зазначені причини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, які є чинними, суд вважає, про наявність доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення позивача за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.
З огляду на викладене, суд не вбачає в діях відповідача порушень чинного законодавства і вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням трудового законодавства і підстави для скасування наказів № 139 та № 315 та поновлення його на попередньому місці роботи відсутні.
Оскільки суд не знаходить підстав для поновлення позивача на попередньому місці роботи, то й немає підстав і для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також для стягнення моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.40, 41, 148, 149 КЗпП України, ст.ст. 2, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, Пленумом Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військовї частини НОМЕР_1 про визнання незаконними, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.
Судовий збір компенсувати за рахунок держави.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 13.12.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева