Провадження № 2/760/677/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 171 726, 99 гр.

Посилається в позові на те, що 11 червня 2012 року з відповідачем був укладений договір позики грошових коштів.

Згідно п. 1.1 договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 150 000,00 гр., а останній зобов`язується їх повернути в порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору термін надання позики становить З (три) роки з моменту підписання цього договору.

Відповідно до п. 3.2. даного договору строк, вказаний у п. 3.1. цього договору, може бути продовжений за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

20 лютого 2015 року була укладена додаткова угода до Договору позики, відповідно до п.1 якої термін надання позики, вказаний у п. 3.1. договору, продовжений за згодою сторін на 3 (три) року до 11 липня 2018 року.

Відповідно до п. 2. Додаткової угоди вона є невідємною частиною Договору від 11 липня 2012 року.

Відповідно до картки рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2012 року по 13 серпня 2020 року та видаткових касових ордерів відповідачу шляхом видачі готівки з каси підприємства від 13 липня 2012 року по 06 січня 2015 року було видано кошти згідно договору б/н від 11 липня 2012 року загальною сумою 221 880,00 гр.

Разом з тим, відповідно до Картки рахунку та прибуткових касових ордерів відповідач повернула у касу підприємства зворотну фінансову допомогу у розмірі 74 733,00 гр., заборгованість відповідача становить 147 147,00 гр.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року було відмовлено у позові на підставі додаткової угоди № б/н від 20 лютого 2015 року до договору № б/н від 11 липня 2012 року.

Відповідно до п. 5.1. договору у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі сторін зобов`язань за цим договором, вона зобов`язана відшкодувати іншій стороні заподіяні таким невиконанням збитки.

Згідно з п. 5.2. договору якщо позичальник в порушення умов договору своєчасно не повернув суму позики, згідно зі ст. 625 та ст. 1050 ЦК України він зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Таким чином, розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції за прострочення з 12 липня 2018 року по 13 серпня 2020 року становить 15 347,43 гр., та 3% річних від простроченої суми за цей же період становить 9 232,56 гр.

Загальна сума заборгованості становить 171 726,99 гр.

На претензію з вимогою повернути кошти відповідач не реагує, ухиляючись від вирішення спору.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 17 серпня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 15 жовтня 2020 року.

Крім того, 19 жовтня 2020 року відповідач подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

/ а. с. 64 - 66 /

Тобто, відповідач володіє інформацією про перебування справи в провадженні суду.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Представник відповідача, подаючи до суду заяву про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, звернув увагу на різні дати укладення договору, які приводить позивач, та накі посилається видаткових касових ордерах - 11 червня 2012 року та 11 липня 2012 року.

Крім того, подав заяву про застосування строку позовної давності, зазначивши, що договір позики був укладений 11 червня 2012 року строком на три роки до 25 червня 2015 року.

Тобто, строк для звернення до суду сплив 25 червня 2018 року.

З урахуванням цього просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 11 червня 2012 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого відповідачу було передано 150 000, 00 гр.

Відповідно до п. 3.1. договору термін надання позики становить 3 (три) роки з моменту підписання договору.

20 лютого 2015 року між сторонами була укладена додаткова угода, згідно з п. 1 якої термін надання позики був продовжений на 3 (три) року до 11 липня 2018 року.

/ а.с. 10 - 12 /

З картки рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2012 року по 13 серпня 2020 року та видаткових касових ордерів вбачається, що відповідачу шляхом видачі готівки з каси підприємства від 13 липня 2012 року по 06 січня 2015 року було видано 221 880,00 гр.

З отриманої суми відповідачем було повернуто 74 733,00 гр.

В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 13 серпня 2020 року заборгованість становила 171 726,99 гр., яка складається з:

- 147 147, 00 гр. - основного боргу;

- 15 347,43 гр. - інфляційних втрат;

- 9 232,56 гр. -3% річних.

/ а.с. 13 - 47 /

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач, як позичальник, тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до п. 5.1. Договору у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі сторін зобов`язань за цим договором, вона зобов`язана відшкодувати іншій стороні заподіяні таким невиконанням збитки.

При укладенні договору сторони його пунктом 5.2 дійшли згоди, що в разі порушення позичальником умов договору, він зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14 липня 2020 року відповідачу була направлена претензія про повернення боргу.

З матеріалів справи вбачається, що борг позивачу повернуто не було.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Отже, передумовою для стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

З приведеного позивачем розрахунку вбачається, що інфляційна складова боргу складає 15 347,43 гр. та 9 232,56 гр. річних

Не недавши до суду відзив, відповідач наведених позивачем розрахунків не спростовувала.

З урахуванням цього вимоги позивача підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Суд не приймає до уваги викладені представником відовідача обставини при подачі заяви, в тому числі про застосування строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст. ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує укладення договору позики з позивачем та його невиконання.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 26 липня 2017 року встановлено наявність договірних відносин між сторонами та укладення 20 лютого 2015 року додаткової угоди до договору позики про продовження терміну його дії на 3 роки, а саме до 11 липня 2018 року.

Ці обставини підтвердила відповідач у своєму відзиві на позов до суду при розгляді вказаної справи і саме з цих підстав позивачу було відмовлено в позові.

Цим же рішенням суду підтверджено укладення договору позики між сторонами саме 11 червня 2012 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин як день укладення договору позики, так і додаткової угоди щодо строку повернення позики 11 липня 2018 року доказуванню не підлягають.

Суд вважає, що допущені позивачем описки в цій частині не є підставою для сумнівів існування між сторонами договірних зобов`язань позики та відсутності обов`язку у відповідача для його виконання.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, встановлений для захисту цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність становить три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного вище, звернення позивачем до суду в межах встановленого законом строку, суд не приймає до уваги викладене представником відповідача в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 575, 91 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.15,16, 509, 549, 610-612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 / адреса: АДРЕСА_1 , ІН: НОМЕР_2 / на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» /адреса: 03151, м. Київ, вул. Вінницька, буд. 14/39, / 171 726, 99 гр. заборгованості та 2 575, 91 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва