Дата документу 23.11.2021 Справа № 332/4684/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/4684/19 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/2706/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
Провадження № 22-ц/807/2706/21-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 року та на додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відповідача на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №480/1 від 23 листопада 2007 року визначено замовником на завершення будівництва-житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , цим же рішенням відповідачу було передано об`єкт незавершеного будівництва, зобов`язано здійснити заходи щодо проектування, будівництва та введення в експлуатацію будинку.

На виконання вищезазначеного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради між комітетом у справах сім`ї та молоді Запорізької міської ради та відповідачем була укладена Угода про порядок і умови завершення будівництва об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку по АДРЕСА_1 від 26 листопада 2007 року згідно якої визначений порядок та умови завершення будівництва житлового будинку. Відповідач прийняв на період будівництва зазначений об`єкт, зобов`язався організувати його добудову делегувавши функції замовника/забудовника/генпідрядника ліцензованій будівельній організації, а отже набув статусу замовника та забудовника вищезазначеного об`єкту.

Відповідач як державна фінансова установа не маючи ліцензій, дозволів, обладнання тощо для безпосереднього здійснення будівельних робіт делегував функції Замовника/Забудовника/Генпідрядника об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку ТОВ «Александрівська будівельна корпорація» шляхом укладення безоплатного договору доручення №130 від 27 листопада 2007 року. Тобто, відповідач уклавши договір доручення з ТОВ «АБК» став довірителем, а ТОВ «АБК» повіреною особою, відповідно усі юридично значущі дії повіреного потягли настання юридичних наслідків саме для відповідача, як довірителя. Зобов`язання з проектування, будівництва та введення в експлуатацію будинку, як до, так і після укладення договору №130 від 27.11.2007 залишилися за відповідачем.

Згідно положень договору №130 від 27.11.2007 відповідач доручив ТОВ «АБК», а ТОВ «АБК» взяло зобов`язання виконувати функції Замовника/Забудовника/Генпідрядника об`єкту незавершеного будівництва-житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; ТОВ «АБК» безоплатно виконувало обов`язки за договором; відповідач зобов`язувався передати ТОВ «АБК» об`єкт будівництва, здійснювати кредитування молодих сімей та одиноких молодих громадян згідно Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою КМУ №584 від 29.05.2001; ТОВ «АБК» зобов`язалося виконати доручення відповідно до вимог відповідача, передбачених цим договором; плановим терміном введення в експлуатацію об`єкту був 3-й квартал 2009 року.

В подальшому згідно додаткових угод до договору №130 від 27.11.2007 плановий термін введення об`єкту в експлуатацію був неодноразово перенесений включно до 4-ого кварталу 2013 року.

Надалі, з метою здійснення фінансування об`єкту за рахунок коштів державного бюджету відповідач запропонував позивачу отримати в нього кредит згідно Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла. Крім того, відповідач повідомив позивачу, що кредитних коштів буде недостатньо для здійснення будівництва, а тому позивачу ще додатково необхідно доплатити за будівництво квартири в будинку, окрім кредитних коштів, ще й власні кошти. При цьому необхідною умовою для отримання кредиту мало бути підписання договору про інвестування в будівництво(реконструкцію) житла. На вимогу відповідача позивач підписав з ТОВ «АБК» договір про інвестування в будівництво(реконструкцію) житла №382 від 07.06.2011, який погодив директор відповідача, скріпивши його своїм підписом та відбитком печатки 21.06.2011, з цього часу цей договір набув чинності.

Згідно умов договору про інвестування в будівництво(реконструкцію) житла позивач приймав участь в інвестуванні будівництва об`єкту шляхом внесення грошових коштів, з метою подальшого отримання у власність своєї частки у виді кватири; забудовник також приймав участь в інвестуванні будівництва об`єкту шляхом здійснення комплексу заходів по правовому, технічному забезпеченню будівництва, внесення грошових коштів та інших вкладів і інвестицій; об`єктом інвестування була однокімнатна квартира АДРЕСА_2 ; плановим терміном введення всього будинку в експлуатацію був 4-й квартал 2012 року; загалом позивач мав сплатити в якості інвестицій забудовнику для здійснення будівництва квартири 259025 грн.; усіма коштами, які повинен був вносити позивач в якості інвестицій розпоряджався відповідач; був складений графік внесення інвестицій, який був додатком №1 до цього ж договору; забудовник зобов`язувався здійснити будівництво (реконструкцію) об`єкту в якості замовника/підрядника у відповідності з плановим строком завершення робіт, СНіП, державним стандартам, санітарним і гігієнічним нормам та умовам, визначеним Договором; у випадку порушення забудовником строків введення в експлуатацію секції будинку та/або передачі квартири, встановлених п.3.2 Договору, забудовник мав сплатити позивачу пеню в розмірі 0,5 відсотка вартості невиконаних будівельно-монтажних робіт по квартирі за кожний тиждень прострочення; забудовник зобов`язувався повернути позивачу суму внесених інвестицій(оплаченої вартості квартири) на рахунок інвестора в банку-агенті у місячний строк з дня отримання повідомлення від інвестора про розірвання Договору; у випадку неповернення коштів інвестора після розірвання договору у строки, встановлені Договором забудовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день такого прострочення; в будь-якому разі розірвання Договору суми внесених інвестицій повертаються забудовником на рахунок інвестора в банку агенті, у місячний строк з дня отримання повідомлення про розірвання цього договору від інвестора; договір набував чинності лише після його погодження відповідачем; договір складався в трьох примірниках, тобто один примірник надавався позивачу, один повіреному ТОВ «АБК» та один відповідачу.

Як зазначив позивач, хоча стороною договору та забудовником в договорі №382 від 07.06.2011 зазначено ТОВ «АБК», цей правочин створив цивільні права та обов`язки не для ТОВ «АБК», а для його довірителя - ЗРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», який в силу ч.1 ст.1000 ЦК України, набув статусу зобов`язальної сторони.

З метою отримання з державного бюджету кредиту, який в подальшому мав бути витрачений на фінансування будівництва житлового будинку за програмою, передбаченою Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №4 від 21 червня 2011 року.

Згідно умов кредитного договору відповідач надав позивачу прямий адресний (цільовий) кредит в сумі 166659 грн. на строк 120 кварталів на будівництво квартири площею 39,85 кв.м., яка мала б розташовуватися за адресою: АДРЕСА_3 , а в подальшому позивач мав повернути такий кредит зі сплатою відсотків. Фактично позивач не мав права розпоряджатися кредитними коштами на власний розсуд, оскільки уся сума кредитних коштів, відповідно умов кредитного договору, була одразу переказана директором відповідача ОСОБА_2 з рахунку позивача на рахунки повіреного - ТОВ «АБК». Єдиним вигодонабувачем було ЗРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», яке уклавши з позивачем договір інвестування №382 від 07 червня 2011 року через свого повіреного ТОВ «АБК», та в подальшому уклавши з позивачем кредитний договір, кошти за яким виділялися з державного бюджету, отримав фактично фінансування об`єкту будівництва. З метою можливості переказу коштів, які отримав позивач в якості кредиту та його власних коштів, був відкритий банківській рахунок № НОМЕР_1 від 21.06.2011. Того ж дня у нотаріуса директору позивача ОСОБА_2 була видана позивачем довіреність на розпорядження усіма коштами, які мали спрямовуватися на фінансування будівництва будинку. Директор відповідача ОСОБА_2 перерахував ТОВ «АБК» з червня по грудень 2011 року кредитні кошти, які отримав позивач в сумі 165364,00 грн. (інша частина кредиту та особистих коштів позивача, які він вніс на свій рахунок в день укладання кредитного договору пішла на оплату договору страхування, оформлення довіреності у нотаріуса, банківські комісії), а також перерахував свої власні кошти в сумі 25849 грн. Всього директором відповідача було перераховано 191213 грн. в якості інвестицій.

Після 4-ого кварталу 2011 року позивач зупинив внесення коштів для фінансування будівництва об`єкту, оскільки ТОВ «АБК» зупинило виконання будівельних робіт на ньому. ТОВ «АБК» використало зазначену належну позивачу суму грошей та частково добудувало об`єкт незавершеного будівництва. Однак з листопада 2011 року будівництво об`єкту зупинено.

У зв`язку із невиконанням обов`язків щодо будівництва об`єкту, як було передбачено договором №382 від 07 червня 2011 року, позивач 11 травня 2013 року надіслав в адресу ТОВ «АБК» заяву про розірвання Договору вважаючи, на той час, його відповідальною особою за неналежне виконання зобов`язань забудовника та просив повернути суму внесених інвестицій в розмірі 191213 грн. і сплатити пеню за порушення строків введення в експлуатацію секції будинку та передачі квартири, встановлених п.3.2 Договору. Вищезазначену заяву ТОВ «АБК» отримало 31 травня 2013 року. Отже, Договір №382 від 07 червня 2011 року вважається розірваним згідно умов договору з 01 липня 2013 року.

Оскільки позивач на той час не знав про існування правовідносин між ТОВ «АБК та відповідачем, як між повіреним та довірителем, а отже вважав, що саме ТОВ «АБК» повинно нести відповідальність за невиконання зобов`язань забудовника об`єкту будівництва за договором №382 від 07 червня 2011 року, тому 02 серпня 2013 року звернувся із позовом до ТОВ «АБК» до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про стягнення суми інвестицій та пені за договором №382 від 07 червня 2011 року. Відповідач приймав участь у розгляді справи в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя як третя особа, однак приховало відомості про існування між ним та ТОВ «АБК» правовідносин довірителя та повіреного. Внаслідок чого заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ТОВ «АБК», яке було неналежним відповідачем, грошові кошти на загальну суму 227159,85 грн. за невиконання умов договору №382 від 07 червня 2011 року.

Крім того, як тільки будівництво об`єкту зупинилося позивач почав постійно звертався до відповідача і Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з приводу вжиття заходів щодо завершення будівництва будинку. Однак поновлення будівництва об`єкту так і не відбувалося Після чисельного листування із відповідачем та надання відповіді відповідачем, що він не може організувати закінчення будівництва, позивач звернувся до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з метою з`ясування того, чому саме ТОВ «АБК» було визначено будівельною компанією, яка здійснювала добудову об`єкту. У відповідь на своє звернення позивач 15 грудня 2019 року отримав від Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» лист від 14 грудня 2019 року, що ТОВ «АБК» було самостійно обрано відповідачем, як особа, якій відповідач довірив здійснити безпосереднє будівництво об`єкту як повіреному, тобто усі ризики та відповідальність залишалися за невиконання функцій забудовника у ЗРУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

В обґрунтування позову ОСОБА_1 також зазначив, що ТОВ «АБК» діяло лише як повірена особа відповідача, договір №382 від 07.06.2011 навіть набував чинності лише після його погодження керівником відповідача, тобто самостійно юридично значущих дій під час укладання договору ТОВ «АБК» не могло вчиняти. Усі ризики та відповідальність згідно законодавства має нести відповідач. ТОВ «АБК» за договором №382 від 07 червня 2011 року виконувало будівництво об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , частково його добудувало та повинно було передати, а відповідач прийняти об`єкт після його добудови. Єдиним вигодонабувачем був відповідач, якому наразі належить частково добудований об`єкт незавершеного будівництва.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання забудовника та не забезпечив введення в експлуатацію об`єкту до 4-ого кварталу 2012 року, договір №382 від 07 червня 2011 року був розірваний, кошти витрачені позивачем в якості інвестицій також не повернуті, відповідач має повернути вкладені позивачем інвестиції в сумі 191213 грн.; сплатити пеню за неповернення коштів після розірвання договору №382 від 07 червня 2011 року в сумі 393063,82 грн.; сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що складає 501685,55 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, що складає 36838,63 грн.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованість на загальну суму 931588 грн. (заборгованість із врахуванням індексу інфляції - 501685,55 грн.; заборгованість зі сплати відсотків - 36838,63 грн.; заборгованість за неповернення коштів після розірвання договору - 393063,82 грн.).

Також ОСОБА_1 зазначив, що довгі роки, після того, як він вклав кошти в будівництво будинку, який так не був добудований, позивач змушений був тривалий час проживати в неналежних умовах, в постійній тривозі через те, що будівництво зупинилося, в невпевненості в тому, що воно взагалі коли-небудь буде завершено. В результаті втратив гроші, а довгоочікувану кватиру так і не отримав. Весь цей час змушений був постійно звертатися до відповідача, до різних органів державної влади із вказаною проблемою добудови будинку, в фінансування будівництва якого витратив значні для нього кошти. Все це призводило до душевних страждань, які позивач оцінив у 100000 грн. та також просив суд стягнути з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла № 382 від 07 червня 2011 року в сумі 931588 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи вимоги про стягнення з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованість за договором про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла № 382 від 07 червня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що у правовідносинах, які виникли на підставі договору №382 від 07 червня 2011 року з приводу інвестування ОСОБА_1 в будівництво житла-квартири АДРЕСА_4 , ТОВ «АБК» діяло як повірена особа відповідача, тому в силу ч.1 ст.1000 ЦК України цивільні права та обов`язки, у тому числі обов`язок відшкодувати шкоду, покладається на відповідача, який має відшкодувати позивачу внесену ним суму інвестицій з урахуванням індексу інфляції в розмірі 501685,55 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 36838,63 грн., а також сплатити пеню за неповернення коштів після розірвання договору в сумі 393063,82 грн.

Оскільки, згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №480/1 від 23.11.2007 (п.4), Угоди про порядок і умови завершення будівництва об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладеної між комітетом у справах сім`ї та молоді Запорізької міської ради від 26.11.2007 (п.2.1) саме відповідач отримав об`єкт для організації його добудови, при цьому мав делегувати функції замовника/забудовника ліцензованій будівельній організації, суд першої інстанції дійшов висновку, що первісним забудовником об`єкту був визначений саме Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Крім того, договір №382 від 07 червня 2011 року, на підставі якого ОСОБА_1 мав би отримати у власність квартиру АДРЕСА_5 площею 39,85 кв.м. в житловому будинку набував чинності (п.8.1) лише після його погодження відповідачем. Тобто ТОВ «АБК» знову ж таки самостійно не мало права розпорядитися житловою площею (квартирою) в будинку, яку мав би отримати у власність позивач. У разі непогодження відповідачем договору №382 від 07 червня 2011 року ОСОБА_1 не мав права на отримання житлової площі в об`єкті. Наведене свідчить про те, що лише відповідач приймав остаточне рішення щодо розпорядження конкретною житловою площею в будинку.

Оцінюючи доводи Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про делегування функцій замовника/забудовника/генпідрядника об`єкту, суд дійшов висновку, що договір №130 від 27 листопада 2007 року є договором доручення, який передбачений ст.1000 ЦК України. За таких обставин, усі юридично значущі дії ТОВ «АБК» за договором №130 від 27 листопада 2007 року з приводу будівництва об`єкту вчинилися ТОВ «АБК» лише від імені відповідача та за його рахунок шляхом залучення останнім коштів в якості кредитів, наданих молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам та з не бюджетних джерел. Тобто обов`язок фінансувати будівництво об`єкту фактично покладався на відповідача, який мав залучати кошти, в свою чергу ТОВ «АБК» за власний рахунок не здійснювало добудову об`єкту. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у правовідносинах Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з ТОВ «АБК» з приводу добудови об`єкту житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідач виступав як замовник та забудовник об`єкту, а ТОВ «АБК» як повірена особа замовника та забудовника.

Суд першої інстанції також виходив з того, що права ОСОБА_1 підлягають захисту в аспекті застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Укладення вищезазначеного договору про інвестування № 382 від 07 червня 2011 року було погоджено державою в особі державного органу, яким є відповідач. Отже, ОСОБА_1 або будь-який сторонній спостерігач мав обґрунтовані сподівання, що за погодженням державного органу роботи щодо збудування та передачі позивачу у власність його майбутнього житла будуть виконані під сумлінним та ефективним контролем з боку держави, у встановлений законом та договором строк.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що ОСОБА_1 , будучі особою, яка потребувала забезпечення житлом отримав від держави кредит (який в подальшому мав повертати з відсотками), кошти якого, як і кошти його власних заощаджень, були витрачені в будівництво житла, яке він так і не отримав. Тривале, понад сім років, листування (з 2012 по 2019 роки) з Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву та іншими органами з приводу вжиття заходів щодо добудови житла, на яке позивач правомірно очікував та яке так і не отримав, при цьому залившись і без грошей інвестованих в це житло, порушили його нормальний життєвий уклад, призводили до душевних страждань. Виходячи із засуд розумності, виваженості та справедливості суд першої інстанції вважав, що 50000 грн. є достатньою сумою компенсації моральної шкоди.

Заяву Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про застосування до спірних відносин пропуску строку позовної давності, суд першої інстанції визнав безпідставними та такими, що не доведені належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції не взяв до уваги посилання представника відповідача про обізнаність ОСОБА_1 про існування правовідносин між відповідачем та ТОВ «АБК», які виникли на підставі договору №130 від 27 листопада 2007 року в 2009 році, оскільки будь-які правовідносини між позивачем та відповідачем і ТОВ «АБК» виникли лише у 2011 році, коли був укладений договір №382 від 07 червня 2011 року.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року стягнуто з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17443,14 грн.

Стягуючи з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17443,14 грн., суд першої інстанції виходив з того, що витрати на правову допомогу в сумі 18361,20 грн. є реальними та підтвердженими матеріалами справи. Разом з тим, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, витрати на правову допомогу підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням, Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подало апеляційні скарги, в яких просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362 грн. у зв`язку з розглядом справи в Запорізькому апеляційному суді.

В обґрунтування апеляційної скарги Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» зазначають, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що відповідач не є власником або користувачем виданого ним позивачу державного кредиту, а виступає лише посередником між головним розпорядником державних коштів та отримувачем державних коштів - Позивачем. За відсутністю в матеріалах цивільної справи належних та допустимих доказів на підтвердження набуття у власність або користування відповідачем кредитних коштів, об`єкту незавершеного будівництва, який є відсутнім в натурі, а також і земельної ділянки на якій був ш розташований об`єкт незавершеного будівництва, передачу забудовником ТОВ «АБК» до відповідача кредитних коштів отриманих від ОСОБА_1 вважають висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, такими, що не відповідають законності.

Скаржник зазначає, що Договір № 130 від 27 листопада 2007 року, укладено без відкладальних умов між сторонами договору та без уступки Забудовником майнових прав Відповідачу за порушення взятих зобов`язань. ТОВ «АБК», що був замовником та забудовником будівництва, одночасно виконував функції генерального підрядника. Його основними обов`язками є: виконати зобов`язання щодо будівництва з використанням інших ресурсів, за рахунок інших інвесторів, що буде інвестуватися ТОВ «АБК» та прийняттям своєї участі в інвестуванні ( п.2.2. та п.2.4.3 Договору № 130). Означені дії є фактичними, а, отже, взагалі не можуть бути предметом договору доручення, який відноситься до групи договорів про надання послуг. Таким чином предмет означеного договору не відповідає предмету договору доручення. Певна частина дій замовника, забудовника має юридичний характер (наприклад організація та прийняття робіт, передача підряднику завдання на проектування, укладення договору страхування ризиків випадкового знищення або пошкодження об`єкта будівництва), в той же час, такі дії як забезпечення будівництва матеріальними ресурсами, виконання забудовником та підрядником будівельних робіт, мають характер не юридичних, а фактичних дій.

Крім вищенаведеного, відповідно до норм ст. 10 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми» Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» може за дорученням виконувати функції замовника самостійно або шляхом передоручення цих функцій іншим особам. При цьому, фінансова установа не зможе самостійно виконувати функції забудовника та генпідрядника, оскільки для неї виключним видом діяльності є надання фінансових послуг. Скаржнику забороняється діяльність у сфері матеріального виробництва, торгівлі і страхування, крім виконання функцій страхового посередника. Передоручення функцій забудовника іншим особам не залежить від волі забудовника та умов договору доручення. З огляду на наведене, дії Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не є виконанням договору доручення в розумінні ЦК України, за яким презюмується виконання доручення повіреним особисто. Сутністю договору доручення вбачається заміна сторони у зобов`язанні, проте в цій ситуації, здійснити таку заміну не вбачається можливим, оскільки вся дозвільна документація оформлена на забудовника. Таким чином, договір, який визнано судом першої інстанції договором доручення не є таким, в розумінні ст. 1000 ЦК України, а є іменованим або змішаним договором, що містить в собі окремі елементи договору доручення. Крім того, судом першої інстанції також залишено поза увагою, що скаржник не видавав жодних довіреностей забудовнику ТОВ «АБК», який виконував зобов`язання лише за укладеним договором № 130 від 27 листопада 2007 року, в той час як ч. 1 ст. 1007 ЦК України, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Також, у договорі № 130 від 27 листопада 2007 року, на який позивач посилається як на підставу взаємозв`язку з інвестиційним договором № 382 від 07 червня 2011 року, за яким відповідач повинен нести відповідальність у поверненні коштів інвестицій позивачу, не визначена така істотна його умова, як предмет саме набуття позивачем квартири АДРЕСА_5 в об`єкті незавершеного будівництва-житлового будинку, оскільки за його умовами забудовник ТОВ «АБК» взяв на себе зобов`язання виконувати функції Замовника/Забудовника/Генпідрядника для подальшої добудови незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , а не конкретно визначеної квартири у цьому будинку. Так само відсутні в договорі і умови щодо покладання на відповідача відповідальності за невиконання зобов`язань Забудовника за укладеними ним договорами з інвесторами.

Враховуючи що ТОВ «АБК» зобов`язався виконувати функції Замовника/Забудовника/Генпідрядника за укладеним договором № 130 від 27 листопада 2007 року, та здійснював самостійно будівництво переданого об`єкту за власний кошт (п.2.2. Договору 382 07.06.2011р), окрім коштів Інвесторів, з якими забудовником укладені відповідні договори інвестування, лише забудовник мав право розпорядження житловою площею у будинку, який будував. Відповідач не виступав і інвестором зазначеного будівництва за укладеними договорами інвестицій, та не є і не може бути забудовником, оскільки діє лише в межах своїх повноважень, визначених «Положенням Про Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Скаржником не набуто і функцій замовника та забудовника, як особи, яка у встановленому законодавством порядку отримала право на використання земельної ділянки для спорудження об`єктів житлового будівництва або згідно з укладеними договорами за якими має право розпоряджатися житловою площею у будинках, які будуються і реконструюються.

Крім вищенаведеного, скаржник також зазначає, що судом першої інстанції повністю проігноровано заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2013 року, яким з ТОВ «АКБ» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти за невиконання умов договору № 382 від 07 червня 2011 року в розмірі 227159,85 грн. За таких обставин, вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 165364 грн. які не повернув 3РУ «Держмолодьжитла», стягнувши грошові кошти з Забудовника на загальну суму 227159,85 грн., і рішенням, що оскаржується, повторно за позовом того ж самого позивача але до іншого відповідача, суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ЗРУ «Держмолодьжитла» суму виданого ним кредиту з покладанням штрафних санкцій на загальну суму 931588 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Фактично, суд першої інстанції надав позивачу можливість безпідставно збагатитись, оскільки ОСОБА_1 отримавши кредит від Держави має можливість не тільки повернути такий кредит державі, а й отримати прибуток близько 1 млн. грн. державних коштів. Також апеляційна скарга містить доводи щодо помилковості незастосування судом першої інстанції строку позовної давності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» посилаються на те, що в матеріалах справи відсутні процесуальні документи складені за підписом Адвокатського бюро «Барчук». Окрім того, судом першої інстанції витрати, понесені позивачем, не оцінено на предмет їх реальності та необхідності.

У відзиві на апеляційні скарзі, ОСОБА_1 просить відмовити у їх задоволенні, та залишити рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 рокубез змін.

ОСОБА_1 вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла і операціях з нерухомістю», оскільки цей Закон регулює зовсім інші правовідносини, аніж правовідносини з приводу надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, які врегульовані Законом України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» та Постановою КМУ від 29.05.2001, якою затверджено «Положення про порядок надання пільгових термінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво )реконструкцію) і придбання житла». Усі правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та відповідачем, а також його повіреною юридичною особою ТОВ «АБК», виникли саме з приводу забезпечення позивача житлом, який потребував такого забезпечення.

Також помилковим є посилання скаржника на те, що Забудовником його визнано оскаржуваним рішенням, оскільки Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» визначено забудовником в силу рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №480/1 від 23 листопада 2007 року, угоди про порядок і умови завершення будівництва об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку по АДРЕСА_1 від 26 листопада 2007 року, укладеної між комітетом у справах сім`ї та молоді Запорізької міської ради та скаржником. При цьому, відповідальність забудовника за будівництво об`єкту залишилася у відповідача в силу договору доручення №130 від 27 листопада 2007 року, яким був укладений із ТОВ «АБК» з власної волі, а відповідач став довірителем у правовідносинах добудови об`єкту.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов абсолютно законного і обґрунтованого висновку про те, що відповідач обравши саме таку форму делегування функцій замовника/забудовника об`єкту ТОВ «АБК» як доручення, ... не зняв із себе юридичної відповідальності за усі юридичні дії ТОВ «АБК» з приводу добудови об`єкту». Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із тим, що договір № 130 від 27 листопада 2007 року є саме договором доручення на здійснення будівельних робіт.

Посилання скаржника на те, що стягнення з нього шкоди, яка виразилася у неповерненні ОСОБА_1 в недобудований об`єкт жодним чином є подвійною сумою неповернутого державного кредиту, позивач вважає помилковим, оскільки він залишився без житла і грошей, а держава без повернення кредитних коштів, саме через дії самого Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Доводи скаржника про стягнення ОСОБА_1 із забудовника 227159,85 грн., спростовується рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2019 року (справа № 332/3591/18), яким встановлено, що заборгованість із забудовника стягнута не була, а останній був ліквідований.

Аргументи апеляційної скарги щодо неможливості застосування до спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів» як підставу для стягнення моральної шкоди, суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 755/3509/18).

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року ОСОБА_1 , також вважає безпідставними та такими, що не можуть бути прийняті до уваги.

24 вересня 20201 року на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення та заява про доручення до матеріалів справи доказів. ОСОБА_1 зазначає, що ним не було отримано коштів на виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2013 року (справа № 335/7976/13-ц), а отже реального поновлення порушених прав позивача не відбулось. До заяви ОСОБА_1 долучено постанову про закінчення виконавчого провадження № 41975450 оскільки боржника визнано банкрутом (т. 2 а.с. 222).

Також, 28 вересня 2021 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшли пояснення в яких зазначено про необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

04 жовтня 2021 року додаткові пояснення надійшли від Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Від ОСОБА_1 додаткові пояснення надійшли 20 жовтня 2020 року.

Представники Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - Губаненко Ю.В., Русанова Ю.М. у судовому засіданні апеляційні скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №480/1 від 23 листопада 2007 року визначено замовником на завершення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». Передано вказаний об`єкт незавершеного будівництва та зобов`язано здійснити відповідні заходи щодо проектування, будівництва та введення об`єкта АДРЕСА_1 в експлуатацію у ІІ кварталі 2009 року (т. 1 а.с. 17).

На виконання вищезазначеного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради 26 листопада 2007 року між комітетом у справах сім`ї та молоді Запорізької міської ради та Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено Угоду про порядок і умови завершення будівництва об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 18-19).

Угодою сторони визначили порядок та умови завершення будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також відшкодування Запорізькій міській раді вартості зазначеного незавершеного будівництва. Пунктом 2.1 Угоди передбачено, що Фонд у відповідності до рішення Запорізького міськвиконкому приймає об`єкт на період будівництва та у відповідності до Положення про Фонд організовує його добудову, делегуючи функції замовника/забудовника/генпідрядника ліцензованій будівельній організації. Пунктом 5 сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цією угодою сторони несуть відповідальність згідно діючого на дату підписання цієї угоди законодавства України (т. 1 а.с. 18-19).

З акту передачі-прийняття об`єкту незавершеного будівництва від 26 листопада 2007 року вбачається, що голова Комітету у справах сім`ї та молоді Запорізької міської ради передав, а директор фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» прийняв незавершене будівництво по АДРЕСА_1 для організації його подальшої добудови (т. 1 а.с. 20).

27 листопада 2007 року між Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ТОВ «Александрівська будівельна корпорація» укладено Договір № 130, за яким Фонд доручив а ТОВ «АБК» взяло на себе зобов`язання виконувати функції Замовника/Забудовника/Генпідрядника для подальшої добудови незавершеного будівництва вказаного житлового будинку, та надав право бути представником у відповідних уповноважених органах, установах, організаціях усіх форм власності, а також надавати від імені Фонду всі необхідні заяви, довідки, одержувати необхідні довідки та документи з питань виконання доручення згідно цього договору добудови (т. 1 а.с. 23-25).

Пунктом 1.2 Договору №130 сторони узгодили, що обов`язки за цим договором ТОВ «АБК» виконує безоплатно.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору №130 Фонд зобов`язався передати ТОВ «АБК» об`єкт для добудови незавершеного будівництва житлового будинку на період добудови, а п.п. 2.2.2 здійснювати кредитування молодих сімей та одиноких молодих громадян згідно Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів. Залучення інших інвесторів допускалося виключно за письмовою згодою Фонду.

Плановим терміном введення в експлуатацію об`єкту згідно п.1.5 договору №130 від 27 листопада 2007 року визначено 3-й квартал 2009 року.

Додатковими угодами до договору №130 від 27 листопада 2007 року плановий термін введення об`єкту в експлуатацію неодноразово переносився, остаточно його було визначено IV кварталом 2013 року (Додаткова угода № 5 від 03 січня 2013 року) (т. 1 а.с. 26-32).

07 червня 2011 року між ТОВ «АБК» (Забудовник) та ОСОБА_1 (Інвестор) укладено Договір № 382 Про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла (т. 1 а.с. 33-39).

Предметом вказаного договору є участь Інвестора у фінансуванні будівництва (реконструкції) з метою отримати у власність квартиру. Забудовник приймає участь в інвестуванні будівництва (реконструкції) Об`єкта шляхом здійснення комплексу заходів по правовому, технічному забезпеченню будівництва, внесенням грошових коштів та інших вкладів та інвестиції. Інвестор приймає участь в інвестуванні будівництва (реконструкції) Об`єкта шляхом внесення грошових коштів (та матеріальних ресурсів) в інвестування своєї частки, з подальшим отриманням у свою власністю, на умовах Договору.

Об`єктом інвестування вказаного договору є квартира АДРЕСА_6 .

Розділом 4 Договору сторони визначили суму та порядок інвестування, зокрема, вартість квартири, за умови перерахування коштів на рахунок ОСОБА_4 до 01 липня 2011 року складає 259025 грн. Пунктом 4.3.1 Договору, сторони узгодили, що розрахунок за квартиру здійснюється коштами Інвестора за розпорядженням регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 .

Вищевказаним договором також визначено, що передача квартир Інвестору здійснюється забудовником протягом 3 робочих днів з дати огляду квартири шляхом підписання акту-прийому-передачі квартир (п. 5.1.6 Договору).

Забудовник зобов`язався здійснити будівництво (реконструкцію) Об`єкту в якості замовника/підрядника у відповідності з плановим строком завершення робіт, БНіП, державним стандартам, санітарним і гігієнічним нормам та умовам, визначеним в цьому договорі, забезпечувати технагляд на будівництві та якість будівельних робіт (п. 5.2.1).

У випадку порушення Забудовником строків введення будинку секції будинку в експлуатацію та/або передачі квартири Інвестору, ОСОБА_4 зобов`язався виплатити пеню в розмірі 0,5 відсотка вартості невиконаних будівель-монтажних робіт по квартирі за кожний тиждень прострочення згідно з актом, підписаним сторонами, а також відшкодувати Інвестору збитки заподіяні таким порушенням.

Пунктом 5.3.1 Договору сторони узгодили, що інвестор має право достроково розірвати цей Договір. У разі розірвання кредитного договору між регіональним управлінням Фонду та Інвестором, Інвестор письмово повідомляє Забудовника протягом 10 робочих днів з дати розірвання кредитного договору. В такому разі Забудовник, у місячний строк повертає всю суму коштів на рахунок Інвестора в банку агенті.

Пунктом 5.3.4 Договору передбачено право Інвестора витребувати пеню у випадку порушення Забудовником строків введення будинку секції будинку в експлуатацію та/або передачі квартири Інвестору.

Відповідно до п.9.2 договору № 382 від 07 червня 2011 року зобов`язання прийняті забудовником перед третіми особами, крім Фонду, не поширюються на правовідносини встановлені цим договором.

21 червня 2011 року між Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (Фонд) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 4 (т. 1 а.с. 41-47).

Згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, Фонд від імені Держави надав Позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 166659 грн. строком повернення 120 кварталів з дати укладання кредитного Договору.

Відповідно до п. 1.2 Кредит за цим Договором надається на будівництво (реконструкцію) житла згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.2.2., п.2.4 Кредитного договору, Позичальник доручив Фонду розпоряджатися за цільовим призначенням першим внеском, кредитними коштами (майном), коштами за понаднормативну площу та/або сумою перевищення розрахункової вартості будівництва (реконструкції) житла та коштами страхування. Використання кредиту здійснюється виключно у безготівковій формі за письмовим розпорядженням Фонду шляхом перерахування банком-агентом з рахунку Позичальника на рахунок Забудовника суми коштів, відповідно до договору про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла, що укладається між Позичальником та Забудовником або між Фондом, що виконує функції Замовника та Підрядником.

За умовами Кредитного договору Фонд зобов`язався належним чином розпоряджатися внесками Позичальника і наданим кредитом, здійснювати контроль за їх цільовим використанням. Забезпечувати Позичальника консультаційними, інформаційними послугами та документацією з питань, що стосуються кредитного обслуговування. Забезпечувати страхування ризиків Фонду та Позичальника у період будівництва (реконструкції0 житла. Своєчасно та обґрунтовано здійснювати перерахування коштів Позичальника та кредитних коштів на рахунок ОСОБА_4 та страхової організації. Письмово повідомляти Позичальника про суму заборгованості з виконання зобов`язань за кредитним договором (п. 4.1.2-4.1.5).

З метою можливості переказу коштів, які ОСОБА_1 отримав в якості кредиту та його власних коштів, позивачем був відкритий банківській рахунок у відділенні ПАТ «МетаБанк» згідно договору про обслуговування поточного рахунку фізичної особи в національній валюті №57 від 21 червня 2011 року.

Також, нотаріальною довіреністю від 21 червня 2011 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , директора Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» здійснювати платежі в оплату за будівництво житла, погашення кредиту, перерахування надлишково наданої суми кредиту, страхові платежі, сплату відсотків, пені та штрафних санкції та інші платежі, пов`язані з наданим ОСОБА_1 державного пільгового кредиту, а також сплати вартості послуг банку з його рахунку № НОМЕР_2 , відритому в ПАТ «МетаБанк» (т. 1 а.с. 75-76).

Судом також встановлено, визнається учасниками справи, та підтверджується копіями меморіальних ордерів №1 від 23.06.2011, №5 від 26.09.2011, №7 від 27.12.2011 (т. 1 а.с. 72-74), що на фінансування будівництва об`єкту, що відповідало графіку фінансування будівництва (реконструкції) житла, директором фонду ОСОБА_2 перерахувано ТОВ «АБК» з червня по грудень 2011 року кредитні кошти ОСОБА_1 в загальній сумі 165364 грн., а також власні кошти ОСОБА_1 в сумі 25849 грн., всього 191213 грн.

ТОВ «АБК» використало вище визначену суму коштів та частково добудувало об`єкт незавершеного будівництва.

Проте, з листопада 2011 року будівництво об`єкту зупинено згідно листа Інспекції ДАБК у Запорізькій області №Б-298/1 від 21 червня 2013 року, будівництво об`єкту не поновлювалося.

ОСОБА_1 звертався до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та Запорізького регіонального управління Фонду з листами щодо вжиття заходів по завершенню будівництва будинку, на які отримував відповіді щодо вжиття певних заходів щодо добудови об`єкту, вирішення питання про надання нових пільгових кредитів з державного бюджету, поновлення будівництва за наявності фінансування з державного та місцевого бюджетів, включення об`єкту до переліку проблемних об`єктів (т. 1 а.с. 51-57).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2013 року (справа № 335/7976/13-ц) позов ОСОБА_1 до ТОВ «АБК», третя особа Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення заборгованості за договором про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла № 382 від 07 червня 2011 року задоволено. Стягнуто з ТОВ «АБК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором «Про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла №382 від 07 червня 2011 року в загальному розмірі 227159,85 грн. (191213 грн. - сума отримана ТОВ «АБК» в якості інвестицій; 33673,25 грн. - пеня за порушення ТОВ «АБК» строків введення в експлуатацію секції будинку та передачі ОСОБА_1 квартири (у період з 01 січня 2013 року по 01 липня 2013 року); 2273,60 грн. - пеня за неповернення відповідачем коштів інвестора після розірвання договору (т. 1 а.с. 58-61).

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що у зв`язку із невиконанням ТОВ «АБК» своїх зобов`язань, 11 травня 2013 року ОСОБА_1 надіслав на адресу товариства заяву про розірвання Договору, в якій також просив повернути йому суму внесених інвестицій в розмірі 191213 грн. та сплатити пеню за порушення строків введення в експлуатацію секції будинку та передачі квартири, встановлених п.3.2 Договору. Зазначену заяву ТОВ «АБК» отримало 31 травня 2013 року. Відповідно до п.8.4 Договору №382 від 07 червня 2011 року він вважається розірваним з 01 липня 2013 року.

Проте жодних кошів, які були інвестовані та витрачені в будівництво житла позивач не повернув, оскільки ТОВ «АБК» був визнаний банкрутом і ліквідований ухвалою господарського суду від 30.08.2016.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30 серпня 2016 року банкрута - ТОВ «АБК» ліквідовано (т. 1 а.с. 62-65).

13 серпня 2018 року Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» направлено на адресу ОСОБА_1 лист, яким повідомлено що питання про забезпечення позивача житлом буде вирішено після виділення коштів з державного бюджету, питання добудови об`єкту буде розглянуте при наявності фінансових можливостей бюджету міста (т. 1 а.с. 66-68).

Також на звернення ОСОБА_1 . ЗРУ Фонду надано відповідь в якій вказав, що не може наразі організувати закінчення добудови об`єкту. При цьому зазначив, що з 2013 року з метою добудови об`єкту звертався до органів місцевого самоврядування, проводив переговори з будівельними компаніями щодо добудови об`єкту (а.с. 70-71).

Звертаючись до суду з цим позовом (справа № 332/4684/19), ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ТОВ «АБК» не є належним відповідачем за договором № 382 від 07 червня 2011 року, просив стягнути з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» за невиконання зобов`язання забудовника та не забезпечення введення в експлуатацію об`єкту до 4-ого кварталу 2012 року, вкладені ОСОБА_1 в сумі 191213 грн.; пеню за неповернення коштів після розірвання договору №382 від 07 червня 2011 року в сумі 393063,82 грн.; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що складає 501685,55 грн., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 36838,63 грн.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Вирішуючи питання про стягнення з Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 191213 грн. (165364 грн. кредитні кошти; 25849 грн. власні кошти), які інвестовані за договором № 382 від 07 червня 2011 року, колегія суддів не вбачає підстав для їх стягнення, оскільки за матеріалами справи встановлено, що зазначена сума коштів, у відповідності до положень Кредитного Договору (п. 4.1.3) та Договору Про інвестування (4.3.1) була перерахована з власного рахунку ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «АБК».

Враховуючи, що порушення прав ОСОБА_1 як інвестора зумовлене в першу чергу тривалим не введенням будинку за адресою: АДРЕСА_1 в експлуатацію, при цьому обов`язок здійснити будівництво і ввести його в експлуатацію був покладений на ТОВ «АБК», як забудовника, з яким у Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено Договір про передачу товариству функцій замовника/забудовника/генпідрядника, колегія суддів вважає, що порушення прав позивача зумовлене неналежним виконанням своїх зобов`язань ТОВ «АБК», з огляду на що, вимоги про покладення відповідальності за таке порушення на Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» є безпідставними.

Крім вищезазначеного, грошові кошти у розмірі 191213 грн. відповідно до п. 5.2.7 Договору Про інвестування вже стягнуто судовим рішення на косить ОСОБА_1 з ТОВ «АБК» як з Забудовника, договір з яким розірвано за ініціативою Інвестора.

При цьому, визнання ТОВ «АБК» банкрутом та його ліквідація, не є підставою для повторного стягнення на користь позивача внесених ним на рахунок товариства з Фонду, який ці кошти не отримував.

Положеннями статті 511 ЦК України передбачено, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Оскільки Запорізьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» не є стороною укладеного між позивачем та ТОВ «АБК» договору, яким останні визначили відповідальність саме Забудовника (п.п. 5.2.7, 5.2.4 Договору про інвестування) за невиконання умов цього договору, покладення на Фонд обов`язків суперечить положенням статті 511 ЦК України.

Натомість, за матеріалами справи встановлено, що зобов`язання Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» перед ОСОБА_1 визначені розділом 4 Кредитного договору від 21 червня 2011 року. Так, сторони узгодили, що Фонду зобов`язався належним чином розпоряджатися внесками Позичальника і наданим кредитом, здійснювати контроль за їх цільовим використанням; забезпечувати Позичальника консультаційними, інформаційними послугами та документацією з питань, що стосуються кредитного обслуговування; забезпечувати страхування ризиків Фонду та Позичальника у період будівництва (реконструкції) житла; своєчасно та обґрунтовано здійснювати перерахування коштів Позичальника та кредитних коштів на рахунок Забудовника та страхової організації; письмово повідомляти Позичальника про суму заборгованості з виконання зобов`язань за кредитним договором.

При цьому, під час розгляду справи не встановлено факту порушення Фондом взятих на себе перед ОСОБА_1 договірних зобов`язань, відповідачем своєчасно перераховано кошти Позичальника та кредитні кошти на рахунок Забудовника ТОВ «АБК, тобто відсутнє порушення прав позивача саме Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що Договір № 130 від 27 листопада 2007 року, укладений між Фондом та ТОВ «АБК» є договором доручення у відповідності до ст. 1000 ЦК України, та те, що правочин, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АБК», як повіреним, створив обов`язки для Фонду як довірителя.

Згідно зі статтею 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Проте, з договору № 382 Про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла, не вбачається, що ТОВ «АБК» діяло від імені Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», Договір ТОВ «АБК» укладено з ОСОБА_1 від свого імені і ці дії не призвели до створення, зміни або припинення цивільних прав і обов`язків Фонду.

Також за матеріалам справи не встановлено, що ТОВ «АБК» діяло за рахунок Фонду, навпаки, п. 2.2 Договору № 382 передбачено, що ТОВ «АБК» як Забудовник, приймає участь в інвестуванні будівництва, зокрема, внесенням грошових коштів.

Також, за правилами статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Частина перша статті 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно з частиною першою статті 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Натомість, за змістом Договору № 130, укладеним між Фондом та ТОВ «АБК» вбачається, що Фонд доручив товариству зобов`язання виконувати функції Змовника/Забудовника/Генпідрядника, що не можна визначити конкретними та здійсненними діями. Також за матеріалами справи не встановлено факту видачі Фондом довіреності у відповідності до ч. 1 ст. 1007 ЦК України.

Крім вищенаведеного, слід також зазначити, що у договорі № 130, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, не визначена така істотна його умова, як предмет (квартира), оскільки за його умовами ТОВ «АБК» взяло на себе зобов`язання виконувати функції для подальшої добудови незавершеного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , а не конкретно визначеної квартири АДРЕСА_5 у цьому будинку.

На вищенаведене, суд першої інстанції уваги не звернув.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Обов`язковими передумовами стягнення з будь-якої особи пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних є наявність між двома особами зобов`язання, його грошовий характер та встановлення факту невиконання або неналежного виконання цього зобов`язання однією із сторін, оскільки стягнення даних сум можливе у разі невиконання чи прострочення виконання однією із сторін взятих на себе зобов`язань.

Враховуючи все викладене, а також те, що в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення Запорізьким регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» взятих на себе за договором з ОСОБА_1 зобов`язань, підстави для стягнення з Фонду пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат відсутні.

За таких обставин, також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, оскільки є похідними, та такими що безпосередньо пов`язані із фактами порушення Фондом договору.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 рокупідлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц).

Таким чином, враховуючи, що колегія суддів встановивши порушення судом першої інстанції норм матеріального права, дійшла висновку про прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову за безпідставністю, а тому позовна давність до спірних правовідносин не може бути застосована.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Враховуючи зазначене, додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року по цій справітакож підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2021 рокупо цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без задоволення.»

Додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2021 року - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: