ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2516/21 Справа № 177/311/20 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/311/20

Дніпровський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Суботіною С.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк»), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» (надалі ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна»), про визнання недійсним змішаного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 07.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №001-26502-070414 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговування платіжної картки. Фактично, цей договір був змішаним, оскільки врегульовував правовідносини між позивачем та банком у трьох різних правочинах: відкриття та обслуговування банківського рахунку, застави та кредиту.

Відповідачем відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки № НОМЕР_1 на умовах Тарифного пакету «Лояльна пропозиція 24» з відкриттям відновлювальної кредитної лінії, у загальному розмірі 30000,00 грн, з лімітом на день укладення договору 19482,55 грн. Строк надання кредиту в договорі не встановлено, але передбачено, що користуватися наданим кредитом позивач має право упродовж 364 календарних дня, після чого, йому надається нова кредитна лінія на тих самих умовах, що визначені договором.

Розмір процентної ставки за договором позивачу не повідомлявся, при цьому, щодо конкретних сум та розмірів оплат за договором, менеджер банку вказав про ознайомлення з наявною інформацією в тарифах, умовах та правилах, які містяться на стендах банку та в мережі Інтернет.

Оскільки, в той час позивач був у вкрай складній життєвій ситуації, зваживши на впевнені обіцянки менеджеру банку, що виконання покладених на позивача зобов`язань не будуть для нього обтяжливими, він підписав договір та отримав картку.

Позивач користувався карткою, періодично поповнюючи її рахунок, але підрахувати стан виконання зобов`язань не мав можливості, оскільки додатку до договору, в якому містилися тарифи банку, не мав, на інформаційних стендах та у мережі Інтернет він їх не знайшов, до менеджера потрапити не міг через велику кількість людей у відділенні банку.

Згодом позивач дізнався, що постановою Правління Національного банку України №644 від 02.10.2015 року відізвано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк» та розпочато процедуру його ліквідації. Позивач розраховував, що отримає повідомлення про порядок подальшої співпраці із банком у межах укладеного договору, але цього не відбулося.

На підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., у серпні 2019 року рахунки позивача заарештовано згідно з постановою приватного виконавця Лановенко Л.О. У подальшому позивачу стало відомо, що ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за укладеним з ним договором ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», при цьому, пред`явлено стягнення на суму 23831,31 грн, але незрозуміло, за яким розрахунком була визначена ця сума, за який період та з якої суми кредиту. Після цього, ретельно вивчивши укладений з банком договір, позивач з`ясував, що договір містить суперечливі та дискримінаційні для нього умови. Позивач вважає, що при підписанні договору відповідач, з метою вплинути на вибір позивача щодо отримання кредиту саме у ПАТ «Дельта Банк», свідомо не надав інформації про реальну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, детальний розрахунок з урахуванням відсоткової ставки та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Виписки про стан рахунків від банку позивач не отримував, документу, який підтвердить факт видачі кредиту не має, анкету при оформленні договору самостійно не заповнював. Працівник банку, заповнюючи замість позивача анкету, не озвучувала вголос питань анкети, отже її зміст позивачу не знайомий. У договорі відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, необхідні для його укладення, зміст договору є загальноописовим, у зв`язку з чим, позивач позбавлений можливості контролювати процес визначення боргу перед банком, чим суттєво порушені права позивача, як споживача послуг з кредитування. Відповідно до п.3.18 договору зазначено, що в заставу позивач передає свою заробітну плату, що є протиправним та незаконним. Через початок ліквідаційної процедури ПАТ «Дельта Банк», його відділення та банкомати зникли, що унеможливило виконання позивачем зобов`язань за договором.

Таким чином, оскільки відповідачем при укладенні 07.04.2014 року з позивачем договору №001/26502-070414 порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», між сторонами договору не досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, передбачених законодавством України, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати недійсним договір №001-26502-070414 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговування платіжної картки, укладений 07.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на постановлення судом рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано та не надано належної оцінки тому факту, що при укладені договору позивачеві, як споживачу фінансової послуги, не було надано інформацію про реальну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки та вартості всіх послуг; в договорі відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, не розкрито обов`язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення боргу за кредитом, не встановлено інфляційного застереження, відсутні належні дані і відомості відносно досягнутої домовленості про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, як не зазначено і строків виконання таких зобов`язань; зазначено про передачу в заставу банку заробітної плати, яка вже йому нарахована, так і ту, яка буде нарахована на його користь, що суперечить нормам Закону України «Про заставу».

Зазначає, що судом було порушено норми процесуального права та не враховано, що ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» не надали суду документи, витребувані судом, що є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 146 ЦПК України та постановлення ухвали про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

На переконання позивача, суд дійшов помилкового висновку щодо виконання кредитором ПАТ «Дельта Банк» своїх зобов`язань за Договором, оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні.

При цьому, позивач посилається на норми ст. 230 ЦК України та зазначає, що той факт, що на момент укладення оспорюваного договору та впродовж 6 років з дня його укладення, позивач не оспорював умови договору і можливо частково виконував його, не свідчить про те, що умови кредитування йому були зрозумілі і він з ними погоджувався, адже не можна розуміти того і погоджуватися з тим, про що тобі невідомо.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк», в особі фахівця з кредитування ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , 07.04.2014 укладено договір №001-26502-070414 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с.10-11).

Відповідно до умов договору, банк відкриває позивачу поточний рахунок з використанням платіжної картки № НОМЕР_1 в національній валюті України та надає в користування платіжну картку на умовах, викладених в тарифному пакеті «Лояльна пропозиція 24(2)», що міститься в додатку № 1 до цього договору та, згідно з умовами цього договору, умовами надання картки та правил. Банк надає клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000,00 грн та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунок в сумі 19482,55 грн. Банк самостійно може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії та/або загальний розмір кредитної лінії, при цьому сторони узгодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Інформація щодо зміни ліміту кредитної лінії зазначаються клієнту у щомісячній виписці та/або текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону клієнта. У випадку, якщо клієнт не погодиться зі зміною ліміту кредитної лінії, він зобов`язаний не пізніше 10 календарних днів повідомити про це банк шляхом надання письмової заяви та повернути банку у повному обсязі суму наявної заборгованості за кредитом, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі, передбачені цим договором та тарифами. Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Після спливу строку надається наступна кредитна лінія, що не потребує підписання додаткових угод до цього договору (п.1.1-1.5 розділу І Договору, а.с.10)

Щодо порядку надання та користування кредиту, розділом ІІ договору (а.с.10) визначено, що моментом надання банком клієнту кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів, передбачених тарифами. Моментом виникнення недозволеного клієнту овердрафту є виникнення негативного залишку по рахунку, який перевищує розмір ліміту кредитної лінії. Клієнт сплачує банку проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах. Проценти за користуванням кредитною лінією та овердрафтом нараховуються банком щоденно на кінець кожного дня.

Також розділом ІІІ договору (а.с.10) визначено порядок проведення розрахунків. Клієнт зобов`язаний здійснювати оплату вартості послуг, які надаються банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування рахунку в розмірі, строки та порядку, визначеними правилами та тарифами. Клієнт доручає банку здійснювати з рахунку договірне списанні коштів, які складають суми заборгованості, які виникають за цим договором, складають плату за надані банком послуги. У випадку недостатності коштів на рахунку клієнт доручає банку здійснювати договірне списання з інших рахунків клієнта, що відкриті в банку в рахунок погашення заборгованості, яка виникає за рахунком.

Клієнт зобов`язаний у строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов`язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах. У разі порушення клієнтом строків сплати заборгованості за кредитною лінією т овердрафтом та процентів, клієнт сплачує банку пеню. Банк щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним, формує виписки, в якій відображений рух коштів на рахунку клієнта за звітній період. Надання клієнту виписок здійснюється в паперовій формі в приміщенні банку на вимогу клієнта, в паперовій формі шляхом доставки поштовими засобами зв`язку за місцем проживання клієнта та в електронній формі на електронну адресу клієнта. В анкеті клієнт самостійно визначає спосіб передання виписок. Сторони домовились, що неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписки не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язань по договору. Про зміну тарифів клієнт може отримати інформацію з інформаційних стендів в приміщенні банку та на сайті www.deltabank.com.ua.

Клієнт у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань передає в заставу майнові права на свою заробітну плату як на нараховану, отриману так і на таку, що буде нарахована. У випадку порушення клієнтом будь-якого свого зобов`язання за договором, банк набуває право звернення стягнення на предмет застави (п.3.18 а.с. 10 зворот).

Відповідно до заключних положень, з підписанням цього договору клієнт засвідчив, що він ознайомлений з правилами, тарифами та погоджується вважати їх обов`язковість до застосування та згоден, що договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами зобов`язання. Один з оригіналів договору був переданий клієнту.

Крім того, у договорі зазначено, що банк має право здійснити відступлення права вимоги у будь-якій формі будь-якій третій особі, без погодження умов такого відступлення з клієнтом (а.с.10-11, п.5.18 розділу 5 Договору).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що, відповідно до п.5.19 договору, він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, а саме щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтовної сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії.

Відповідач свої зобов`язання по договору виконав, надав позивачу можливість користуватися кредитними коштами.

Позивач активно користувався карткою, періодично поповнюючи рахунок. Однак, за період з 26.01.2018 року по 30.05.2019 року, за договором №001-26502-070414 від 07.04.2014 року виникла заборгованість у розмірі 23181,31 грн, з яких 17044,95 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту та 6136,36 грн відсотки за користуванням кредитом (а.с.23).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 31.05.2019 року вчинено виконавчий напис, яким з ОСОБА_1 звернуто стягнення на зазначену суму на користь ТОВ «РОВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», яке набуло право вимоги за договором №001-26502-070414 від 07.04.2014 року на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.01.20418 з ПАТ «Дельта Банк» (а.с.22).

На підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Хара Н.С. 03.07.2019 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження ВП №59457088, звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РОВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на суму заборгованості 23181,31 грн. (а.с.24).

На звернення позивача 10.03.2020 року до АТ «УКРСИББАНК», надано повідомлення, що 16.01.2020 року за договором-анкетою про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи відкрито на ім`я ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_2 . На підставі постанови від 31.07.2019 року приватного виконавця Лановенко Л.О. та виконавчого напису №13584 від 31.05.2019 року приватного нотаріуса Хара Н.С., на кошти, що знаходяться на рахунку ОСОБА_1 , накладено арешт (а.с.25-27).

Встановивши, що банк у письмовій формі надав ОСОБА_1 у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», сторони узгодили всі істотні умови договору та ОСОБА_1 особистим підписом на кожному аркуші договору засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, позивач особистими підписами засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що в договорі зазначено про передачу позивачем ОСОБА_1 в заставу банку заробітної плати, яка вже йому нарахована, так і ту, яка буде нарахована на його користь, що, на думку позивача, суперечить нормам Закону України «Про заставу», колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Суть застави як способу забезпечення виконання зобов`язання, відповідно до змісту ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про заставу", полягає у тому, що кредитор (заставодержатель) вправі в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Предметом застави може бути майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), яке відповідно до українського законодавства заставодавець може відчужувати та на яке може бути звернуто стягнення. У випадках, передбачених договором, предметом застави може бути також майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби, тощо).

При цьому, дійсно, на заставу деяких предметів законодавством встановлено заборону.

Так, за жодних обставин, згідно зі змістом ст. 576 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про заставу" не можуть бути предметом застави національні, культурні та історичні цінності, що перебувають у державній власності й занесені або підлягають занесенню до Державного реєстру національної культурної спадщини, також предметом застави не може бути майно громадян, на яке не можна звернути стягнення за виконавчими документами (перелік видів такого майна міститься у Додатку до Закону України "Про виконавче провадження").

Оскільки, заробітна плата, як нарахована, так і та, яка буде нарахована, не входить до вичерпного переліку майна, яке не може бути предметом застави, визначеного ст. 576 ЦК України, ст. 4 Закону України "Про заставу" та у Додатку до Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі на положення статті 230 ЦК України, як на підставу визнання недійсним оспорюваного правочину, колегією суддів не приймаються, з огляду на таке.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Позивач не довів обману зі сторони відповідача під час укладення Договору №001-26502-070414 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговування платіжної картки від 07.04.2014 року.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що працівник банку, заповнюючи замість позивача анкету, не озвучувала вголос питань анкети, отже її зміст позивачу не знайомий, колегією суддів не приймаються, оскільки Договір №001-26502-070414 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговування платіжної картки від 07.04.2014 року підписаний особисто позивачем, який своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений з Правилами, тарифами та погоджується вважати їх обов`язковими до застосування, які виникли на підставі цього Договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було порушено норми процесуального права та не враховано, що ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» не надали суду документи, витребувані судом, що є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 146 ЦПК України та постановлення ухвали про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом, колегією суддів не приймаються, оскільки зазначена правова норма надає суду право постановити ухвалу про тимчасове вилучення доказів, однак, жодним чином не зобов`язує суд вчиняти такі дії в обов`язковому порядку.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: