Дата документу 30.11.2021 Справа № 337/5751/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/5751/20 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/3716/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особи: Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенков Сергій Олександрович, Державний реєстратор Відділу державної реєстрації Василівської районної державної адміністрації Міюц Світлана Олександрівна, про скасування рішення державного реєстратора, припинення та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особи: Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенков С.О., Державний реєстратор Відділу державної реєстрації Василівської районної державної адміністрації Міюц С.О., про скасування рішення державного реєстратора, припинення та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 28.12.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір та між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2018 року на підставі рішення державного реєстратора Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. був внесений запис про реєстрацію права власності на іпотечне майно за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк».

В подальшому 16.01.2020 року державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Міюц С.О. було проведено реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2019 року у справі № 337/1309/19, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 20.08.2020 року, скасовано запис 29192787, вчинений 28.11.2018 року о 16:26:32 годині державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. щодо реєстрації права приватної власності на 1/1 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».

АТ «Альфа-Банк» звернулось до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг із заявою про виконання рішення, однак отримало відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки прийняте судом рішення не може бути виконано, зважаючи на положення ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Банк звернувся з позовом до суду в лютому 2019 року, під час дії попередньої редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень», частиною 2 якої передбачено можливість скасування в судовому порядку запису про реєстрацію права власності.

Рішення у справі обох інстанцій було прийнято після 16.01.2020 року, коли набрала чинності нова редакція вказаної статті, а тому рішення суду згідно наведених перехідних положень не може бути виконане, оскільки воно набрало законної сили пізніше, а саме 26.05.2020 року.

Відновити запис про право власності за попереднім власником немає технічної можливості, запис про право власності на спірне майно за попереднім власником може бути внесено тільки на підставі рішення суду про припинення за АТ «Альфа-Банк» та визнання за відповідачами права власності на відповідне майно.

На підставі зазначеного просило скасувати рішення державного реєстратора Міюц С.О. Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, індексний номер 50772678 від 23.01.2020 року; припинити за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту 01); визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту 01).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ухвалення судових рішень у справі № 337/1309/19 після набрання чинності нової редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з чим воно не може бути виконане, наявність дисбалансу в частині визнаних рішенням суду та наявних (зареєстрованих) речових прав позивача та відповідача на нерухоме майно, відсутність технічної можливості відновити запис про право власності за попереднім власником, необхідність ухвалення рішення про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності за банком та визнання права власності за іпотекодавцем на предмет іпотеки для відновлення прав позивача, просило скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про задоволення позову, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів звернення до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг із заявою про виконання рішення суду про скасування запиту та отримання відмови, не доведено порушення його прав, позивач фактично має намір скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру, який вчинено, у тому числі, на підставі протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» і передавального акту від 15.10.2019 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що 28.12.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 07П202-К, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 25140 доларів США зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 27.12.2022 року (а.с. 12-18).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2019 року у справі № 337/1309/18, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 20.08.2020 року, позов ОСОБА_1 до АТ «УКРСОЦБАНК», Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О., третя особа: ОСОБА_3 , про скасування запису про право власності задоволено.

Скасовано запис 29192787, вчинений 28.11.2018 року о 16:26:32 годині державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. щодо реєстрації права приватної власності на 1/1 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (а.с. 36-42, 49-53).

Судом встановлено, що 28.11.2018 року о 16:26:32 годині державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. проведено реєстрацію права приватної власності на 1/1 частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк», , м. Київ, вул. Ковпака, будинок 29 на підставі статті 5 вказаного договору, в порядку позасудового врегулювання, передбаченого ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 16.01.2020 року (дата, час державної реєстрації) державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Міюц С.О. проведено реєстрацію права власності на квартиру, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, та протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» і передавального акту від 15.10.2019 року. Підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень індексний номер 50772678 від 23.01.2020 року (а.с.54-57).

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «УКРСОЦБАНК» (а.с.58-61).

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 15 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів звернення до державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг із заявою про виконання рішення про скасування запису 29192787, вчиненого 28.11.2018 року державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем щодо реєстрації права приватної власності на 1/1 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», та отримання відмови, що б дало підстави для висновку про можливість порушення прав позивача.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що фактично АТ «Альфа-Банк» не погоджується з рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2019 року та постановою Запорізького апеляційного суду від 20.08.2020 року у справі № 337/1309/19 з підстав неправильного застосування норм матеріального права, а саме: частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В той же час, нормами чинного цивільного процесуального законодавства передбачено висловлення незгоди з судовими рішеннями шляхом їх оскарження до суду вищої інстанції, а не шляхом подання окремого позову.

Матеріали справи не містять доказів оскарження АТ «Альфа-Банк» вищезазначених судових рішень у справі № 337/1309/19 в касаційному порядку до Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постанова Запорізького апеляційного суду від 20.08.2020 року була прийнята вже після викладення статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у новій редакції 16 січня 2020 року.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова