02 лютого 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді: Сенюти В.О.,
при секретарі Василенко О.Г.,
позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.
На підставі викладеного, позивач просить:
?розірвати договір про виконання робіт від 31.01.2020 року , укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2
?відшкодувати моральну шкоду у розмірі 9000,00 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.01.2021року, яка занесена до протоколу судового засідання, подану заяву було прийнято.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Вислухавши вступне слово позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Судом встановлено, що 31 січня 2020 року замовник ОСОБА_1 та виконавець ОСОБА_2 уклали договір про виконання робіт (а.с.12-13).
Згідно п. 6.1. договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами.
Відповідно до п. 6.2 сторони погодили, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору та закінчується 30.04.2020 року.
Позивач у своїй позовні заяві просить розірвати договір, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 при цьому позивач в судовому засіданні вказав, що підставами для розірвання є невиконання відповідачем умов договору та посилався на ч.3 ст. 849 ЦК України.
Суд вказані доводи позивача не приймає до уваги з огляду на наступне.
30.01.2020 року позивач уклав договір про виконання робіт із ОСОБА_2 , проте вимоги позовної заяви заявлені до відповідача ФОП ОСОБА_2 , доказів укладення договору про виконання робіт саме із ФОП ОСОБА_2 письмові матеріали справи не містять.
Позивач, звертаючись із вимогою про розірвання договору, посилається на ч. 3 ст. 849 ЦК України, проте вказане положення не регулює питання щодо розірвання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положення ч. ч. 1, 2 ст.. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до п. 6.2. договору про виконання робіт термін дії договору про виконання робіт закінчився 30.04.2020 року, а позивач із позовною заявою звернувся до суду 23.11.2020 року, тобто вже після закінчення строку дії договору про виконання робіт.
Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Розірвано може бути лише чинний договір, тобто такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі № 910/7981/17.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо розірвання договору не підлягає задоволенню.
Суд звертає увагу на ту обставину, що розмір авансу, передбачений п. 1 договору суперечить п. 2.1. вказаного договору.
Доводи позивача про те, що розмір авансу було змінено за усним погодженням сторонами договору суд до уваги не приймає, оскільки вказане суперечить п. 6.4. договору, та відсутні належні та достовірні докази вказаному.
Проте, суд вказаний дублікат квитанції на переказ коштів в розмірі 5000,00 грн. від ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 , до уваги не приймає, оскільки призначення платежу - переказ особистих коштів, крім того дата здійснення операції мала місце вже після закінчення терміну дії договору - 09.10.2020 року.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пеню 228390,00 грн., індекс інфляції та три відсотки річних у розмірі 2121,42 грн., суд дійшов до наступного висновку.
Положення ст.. 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки між сторонами укладено договір про виконання роботи щодо виготовлення та монтаж дверей з масиву ясень з коробками та налічниками, між сторонами відсутні грошові зобов`язання, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 2121,42 грн. згідно ст.. 625 ЦК України.
Вимога позивача щодо стягнення пені у розмірі 228390,00 грн., всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами не підтверджена, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦПК України збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Враховуючи те, що письмові матеріали справи не містять доказів того, що позивач міг і повинен був отримати доходи від оренди власної квартири у визначеному ним розмірі, за вказаний період та відсутність доказів порушеного права в межах позовної заяви, відсутні підстави для застосування ст. 22 ЦК України.
Позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 9000,00 грн. задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
З позовної заяви позивача вбачається, що позивач обґрунтовує позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди положенням ст.. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», та вказує, що моральна шкода полягає у його суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з невиконанням умов договору про виконання робіт. Позивачу складно планувати користування будинком для проживання сім`ї: дружини та неповнолітнього сина (непрацездатна особа).
Відповідно до ч. 2 ст.. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про не задоволення позовних вимог позивача, письмові матеріали справи не містять доказів на підтвердження п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», вимога позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 265, 280, 288 ЦПК України, 16, 22, 625, 626, 631, 651 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено: 15.02.2021 року .

Суддя: В.О. Сенюта