25.08.2021 227/1140/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Голомідовій К.А.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 14.08.2017 року між ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АМ/0927709, забезпечений транспортний засіб Чері, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого 22.02.2018 року о 12 год. 30 хв. у м. Білозерське на перехресті вул. Пушкіна та вул.Будівельної сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу Чері, д.н.з. НОМЕР_1 та Ніссан д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , під час якої було пошкоджено транспортний засіб Ніссан д.н.з. НОМЕР_2 , з вини ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого, як водія забезпеченого т/з Чері, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована згідно вищевказаного поліса. Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі №227/555/18 від 15.03.2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп та накладено стягнення. Згідно з умовами Полісу ОСЦПВВНТЗ №АМ/0927709, на підставі страхового акту № 71 від 14.03.2018 року, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб Ніссан д.н.з. НОМЕР_2 складає 18259,34 грн., який було відшкодовано ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням №ЗР019633 від 16.03.2018 року, в зв"язку із чим, на підставі ст. 38.11 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь суму належної компенсації виплаченого страхового відшкодування, яка становить 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування ОСОБА_3 , а саме 9129,67 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.04.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, роз"яснено право сторонам подати відзив та пояснення на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзову від відповідача та пояснень від третіх осіб не надійшло. В той же час, 31.05.2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування позовної давності щодо виплати страхового відшкодування, в обґрунтування якої зазначив, що оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора( страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки), тому строк позовної давності є загальним- три роки, а його перебіг починається від дня настання страхового випадку 22.02.2018 року, а позивач звернувся до суду 15.03.2021 року, тому позивачем пропущено строк позовної давності, в зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участь, просить провести розгляд справи за наявними доказами наведеними в матеріалах цивільної справи, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винисення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свою заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позивачем строку позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що транспортний засіб Чері, д.н.з. НОМЕР_1 дійсно належить йому, ОСОБА_4 , який є його сином, вписаний в техпаспорт, і тому мав право керувати його автомобілем, який був застрахований в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Про страховий випадок було повідомлено страхову компанію відразу після ДТП, і тому підтримує заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 14.08.2017 року між ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом АМ№0927709, у відповідності до умов якого цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу- автомобіля Чері, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована на строк з 15.08.2017 року до 14.08.2018 року. Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладено на умовах визначених спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с.5)

Як вбачається з копії постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі №227/555/18 від 15.03.2018 року, 22 лютого 2018 року о 12:30 год. відповідач по справі- ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Chery Jaggi, д.н.з НОМЕР_1 у м. Білозерське на перехресті вулиць Пушкіна та Будівельної, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не пропустив автомобіль Nissan X-Trail д.н.з НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, скоїв зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, в зв"язку із чим судом ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАп та накладено стягнення у розмірі 340,00 грн.( постанова вступила в законну силу 27.03.2018 року) (а.с.6).

Судом встановлено, що 15.03.2018 року з метою відшкодування понесених збитків, пов`язаних із пошкодженням автомобіля Ніссан д.н.з. НОМЕР_2 в результаті ДТП від 22.02.2018 року, власник даного транспортного засобу - ОСОБА_3 , звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі Полісу АМ№0927709 від 14.08.2017 року. (а.с.7), після чого ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 16.03.2021 року виплатило потерпілій стороні страхове відшкодування у розмірі 18259,37 грн., що підтверджується страховим актом №71 від 14.03.2018 року, розрахунком суми страхового відшкодування до справи №71 від 14.03.2018 року, розрахунком коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ (Ез), ремонтною калькуляцією №18-148271 від 01.03.2018 року, платіжним дорученням №ЗР019633 від 16.03.2018 року. (а.с.3,8,9,10,11-12)

Позивач зазначає, що 05.04.2018 року ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було направлено претензію до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу суму 9129,67 грн. , на підтвердження чого надав до суду копію зазначеної претензії(а.с.15). Відповідач в судовому засіданні суду повідомив, що не отримував від позивача такої претензії. В матеріалах справи відсутнє підтвердження отримання відповідачем вказаної претензії на ім"я ОСОБА_1 з вимогою ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування виплаченої ОСОБА_3 суми страхового відшкодування.

Відповідачем в заперечення щодо заявлених позовних вимог до суду було подано заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків строку позовної давності, в обгрунтування якої зазначено, що 22.02.2018 року о 12:30 годині за його участі відбулася дорожно-транспортна пригода з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 на перехресті вулиць Пушкіна та Будівельної в м. Білозерське, і його вину було встановлено постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.03.2018 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідач вказує, що страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. В зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, і оскільки в спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Відповідач вказує, що моментом заподіяння шкоди є 22 лютого 2018 року, позивач з позовом звернувся 15 березня 2021 року (дата відправлення поштової кореспонденції), у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просить суд застосувати його до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічний висновок викладено у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Судом під час розгляду справи судом проводиться розмежування між правовідносинами регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування».

Суброгація (від лат. «subrogare» - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (див. пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Тобто, виникнення правовідносин суброгації можливо в разі, коли б страховик ОСОБА_3 здійснив виплату страхового відшкодування за договором КАСКО і після цього звернувся б за відшкодуванням до відповідача. В даному випадку виплату страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_3 було проведено страховиком ОСОБА_2 - СК " Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за договором обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.08.2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

В той же час, стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду( п.38.1.1):а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини( 38.1.2.); а також до особи, яка заподіяла шкоду навмисно(п.38.1.3).

Тобто, за наявності вищевказаних підстав після виплати страхового відшкодування у страховика виникає право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між позивачем та відповідачем суд приходить до висновку про те, що дані правовідносини мають регулюватися ст.1191 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено право позивача подати регресний позов. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи страхове відшкодування було виплачено 16.03.2018 року (а.с.3)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи вищенаведене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є саме регресними, а не суброгацією, початок перебігу строку позовної давності слід відраховувати з моменту виплати страхового відшкодування потерпілій, яка є третьою особою по справі, а саме з 16.03.2021 року. Згідно штемпеля на конверті, яким було направлено до суду позовну заяву позивачем, датою її відправлення є 15.03.2021 року (а.с. 18). Вказане підтверджується також роздруківкою з сайту Укрпошта за номер відправлення, зазначеним на конверті.Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем було дотримано строк звернення до суду, а тому підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності у суду немає.

В той же час, суд, вирішуючи позов по суті заявлених позовних вимог, вважає за необхідне зазначити, що стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює чіткий перелік обставин, за наявності яких страховик може звернутися до суду із регресним позовом до винної особи про відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування, а саме:

страховик після виплати страхового відшкодування може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду( п.38.1.1):

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини( 38.1.2.);

а також до особи, яка заподіяла шкоду навмисно(п.38.1.3).

В позові не зазначено про існування будь-яких обставин з вищеперерахованих, які б свідчили про наявність підстав для виникнення права у позивача подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Натомість, матеріалами справи підтверджено, що позивачем було проведено виплату відшкодування витрат на ремонт пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 , що свідчить про те, що страховик мав змогу переконатися у тому, що подія є страховим випадком, здійснити перевірку обставин ДТП та визначити розмір заподіяної потерпілій особі шкоди, факт настання страхового випадку був належним чином та своєчасно зафіксований. Суд приймає до уваги , що факт настання страхового випадку, своєчасність повідомлення про нього страховику ніким, у тому числі позивачем, не оспорюється, а останній його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Про наявність інших підстав, передбачених ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які б давали позивачу право регресної вимоги до відповідача, в позовній заяві також позивачем не зазначено.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням того, що позивачем не надано доказів існування підстав, передбачених ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які б давали право для заявлення регресної вимоги про відшкодування виплачених ОСОБА_3 сум страхового відшкодування, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог.

Відповідно дост.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача.Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати по справі, понесені позивачем по сплаті судового збору, слід залишити за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 257, 267 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263, 265, 268, 273, 353-354, п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору при зверненні до суду в розмірі 2270 гривень 00 копійок, залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резулятивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 25 серпня 2021 року, повний текст рішення суду виготовлено 30 серпня 2021 року.

Сторони по справі:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 44;

Представник позивача адвокат Капля Аліна Степанівна, адреса: м. Київ, пр. Перемоги, 65, корп. «Б», оф. 457;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Треті особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Корнєєва

25.08.2021