ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/2108/19
Провадження № 22-ц/4820/927/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року (суддя Ніколова С.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном.

Позов мотивував тим, що він є власником будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ «А1», веранди літ. а, погріба літ. а1, господарської будівлі літ. Б, літньої кухні літ. В, погріба літ. Г. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року задоволено його позов до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Виселено ОСОБА_3 , з житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Наразі ОСОБА_3 використовує господарські будівлі, що є його власністю та входять до складу будинковолодіння без його дозволу та згоди, вона оселилась у приміщення літньої кухні та використовує інші господарські будівлі утримуючи там свійських тварин, свої речі, корми для худоби.

Крім того, йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0119, призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в селі Трительники, поруч із його домоволодінням. На даній земельній ділянці для зберігання продукції від ведення особистого селянського господарства ним збудовано тимчасову споруду - ангар, однак він не може користуватися цим приміщенням, оскільки ОСОБА_3 завела у нього велику рогату худобу і використовує його у власних цілях, крім того, вона використовує земельну ділянку для зберігання кормів.

Вказував, що такі дії відповідача порушують його право власності, перешкоджають йому у користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив усунути перешкоди в користуванні господарськими будівлями, які належать йому на праві власності, а саме: верандою літ. а, погрібом літ. а1, господарською будівлею літ. Б, літньою кухнею літ. В, погрібом літ. Г, що входять до складу будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 та звільнення даних будівель від її майна, худоби та інших належних ОСОБА_3 речей.

Усунути перешкоди у користуванні йому земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0119, призначеною для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в селі Трительники Волочиського району та розташованою на ній тимчасовою спорудою ангару шляхом звільнення їх від майна та інших речей ОСОБА_3 ..

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 веранда (літ.А), погріб (літ.А1), господарська будівля (літ.Б), літня кухня (літ.В), погріб (літ.Г), а також земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0119 та розташованою на ній тимчасовою спорудою ангару, що знаходиться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536,80 грн., 12000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 після виселення її із житлового будинку АДРЕСА_1 , без згоди позивача переселилася в приміщення літньої кухні та використовує інші господарські приміщення будинковолодіння та земельну ділянку, для зберігання своїх речей, свійських тварин та кормів для них, чим чинить перешкоди позивачу у користуванні нерухомим майном, яке належить йому на праві власності, а тому зобов`язав відповідачку не чинити перешкоди у користуванні таким майном. Оскільки судовим рішенням від 28.02.2019 року ОСОБА_3 вже виселено із житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави для виселення відповідачки із господарських будівель. Вирішуючи питання щодо стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн., суд дійшов висновку що такі витрати є документально підтвердженими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з`ясувавши усі обставини справи та дослідивши усі докази суд вірно дійшов висновку про доведеність обставин, щодо чинення відповідачем ОСОБА_3 перешкод позивачу у користуванні господарськими будівлями. Разом з тим суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог щодо виселення ОСОБА_3 з господарських будівель за наявності рішення суду про виселення її з спірного будинковолодіння. Апелянт вказував, що після того, як постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року ОСОБА_3 виселено із житлового будинку, остання вселилась у літню кухню та використовує інші господарські будівлі, розташовані у будинковолодінні по АДРЕСА_1 , а також користується земельною ділянкою на якій розташована тимчасова споруда чим порушує його право власності. Вважає, що єдиним способом захисту його порушених прав є виселення відповідачки та звільнення господарських споруд та допоміжних приміщень від її речей з належного йому на праві власності нерухомого майна.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі прийнявши неналежним чином оформлену позовну заяву та додатки до неї.

Приймаючи оскаржуване рішення порушив норми процесуального права, зокрема, не допитав свідків по справі, необґрунтовано позбавив її судового захисту, оскільки неправомірно не допустив до участі у справі її представника, стягнув з неї судовий збір на користь позивача у більшому розмірі ніж він поніс. Також не погоджується із розміром стягнутих із неї витрат на правову допомогу в сумі 12000 грн., оскільки вважає їх документально не підтвердженими.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 липня 2017 року та постановою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право власності на зазначений будинок за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.12.2017 року.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 до складу домоволодіння входить: житловий будинок літ. «А1», веранда літ. «А», погріб літ. «А1», господарська будівля літ. «Б», літня кухня літ. «В», погріб літ. «Г».

Також у власності позивача перебуває земельна ділянка, призначена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га (кадастровий номер :01:002:0119) в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно і.н.44708192 від 29.09.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і.н.44708483. На вказаній земельній ділянці, знаходиться ангар, в якому живе велика рогата худоба та зберігаються корма для неї, що підтверджується довідкою Наркевицької селищної ради Волочиського району №337 від 11.11.2019 року.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року виселено ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи та проти чого не заперечували учасники по справі, на виконання рішення суду про примусове виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , вона самостійно без згоди позивача переселилася в будівлю літньої кухні літ. «В», а інші господарські будівлі та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0119 використовує для утримання свійських тварин, для зберігання кормів для них та для зберігання інших своїх речей.

Конституцією України (ст.41) та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями статті 391 ЦК України.

Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі й шляхом виселення.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що: відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння; такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_3 після примусового її виселення на підставі рішення суду від 28.02.2019 року з житлового будинку, самостійно без згоди позивача переселилася та продовжує проживати в будівлі літньої кухні літ. «В», в інших господарських приміщеннях будинковолодіння АДРЕСА_1 та на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0119 і в тимчасовій споруді ангарі, що знаходиться на цій земельній ділянці, утримує свійські тварини (худобу), зберігає корма для свійських тварин, та інші особисті речі відповідачки.

За наведених обставин, оскільки ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні господарськими будівлями будинковолодіння АДРЕСА_1 , земельною ділянкою №:01:002:0119, які належать на праві власності ОСОБА_1 , позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Перешкоди в користуванні господарськими будівлями, що належать ОСОБА_1 , а саме: верандою літ. а, погрібом літ. а1, господарською будівлею літ. Б, літньою кухнею літ. В, погрібом літ. Г, що входять до складу будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1 слід усунути шляхом виселення ОСОБА_3 та звільнення даних будівель від її майна, худоби та інших належних відповідачці речей.

Перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0119 та розташованою на ній тимчасовою спорудою ангару слід усунути шляхом звільнення їх від майна та інших речей ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту.

Задоволення позову у вищезазначений спосіб захисту призводить до реального захисту порушеного права позивача.

Зважаючи на зазначене, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при відкритті провадження у справі та вирішення питання про допуск на стороні відповідача представника, то вони є безпідставними.

Ухвалою Волочиського районного суду від 20.02.2020 року відмовлено у допуску ОСОБА_5 як представника ОСОБА_3 до участі у справі, оскільки представник за довіреністю не є особою, яка може здійснювати представництво інтересів сторін у даній цивільній справі, оскільки спір не стосується трудових відносин, а дана справа не визнана малозначною та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частинами 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1536,80 грн. за подання апеляційної скарги - сплачено 2305,50 грн.

У суді першої інстанції представником ОСОБА_1 була адвокат Барилюк О.А., яка діяла на підставі ордеру серія ХМ №012933 від 19 лютого 2020 року.

На підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав копію квитанції до прибуткового касового ордера від 25 лютого 2020 року №14 на суму 12000 грн., видану на підставі договору про здійснення представництва (надання правничої допомоги по справі №671/2108/19) від 19 лютого 2020 року. Відповідно до умов договору п.5.1 сторони визначили, що оплата послуг адвоката за надання правничої допомоги в обсягах п.1 договору (гонорар) становить 12000 грн., які клієнт зобов`язався сплатити адвокату до 28.02.2020 року. Дані документи є достатніми доказами щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, понесені ним судові витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 15842,30 грн. (1536,80 грн.+2305,50 грн.+12000 грн.).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачка будь-яких клопотань щодо стягнення правничої допомоги або зменшення її розміру не заявлялося, а тому доводи апеляційної скарги щодо не співмірності розміру витрат на оплату правничої допомоги є безпідставними, а тому їх слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року скасувати.

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні господарськими будівлями, що належать ОСОБА_1 , а саме: верандою літ. а, погрібом літ. а1, господарською будівлею літ. Б, літньою кухнею літ. В, погрібом літ. Г, що входять до складу будинковолодіння, розташованого в АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 та звільнення даних будівель від її майна, худоби та інших належних ОСОБА_3 речей.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0119, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в селі Трительники Волочиського району та розташованою на ній тимчасовою спорудою ангару шляхом звільнення їх від майна та інших речей ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 15842 грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2021 року.

Судді Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк