Дата документу 08.02.2021 Справа № 334/7896/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/7896/19 Головуючий у 1 інстанції Баруліна Т.Є.
Провадження №22ц/807/433/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 20190 року ОСОБА_3 до суду з позовом до АТ «Запорізький завод феросплавів» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з у період з 14 вересня 1994 року по 07 березня 2019 року працювала в AT «Запорізький завод феросплавів» за професією машиніста крану плавильного цеху в умовах впливу шкідливих факторів. За змістом санітарно-гігієнічних характеристик умов праці від 23 січня 2019 року №08/03.2-24/673 протягом її роботи у AT «Запорізький завод феросплавів» на неї впливали шкідливі фактори, що значно перевищують гранично допустимі рівні або концентрації.

ОСОБА_1 вказувала, що тривалий період роботи у наведених шкідливих умовах призвів до значного ушкодження її здоров`я та виникнення професійного захворювання.

Згідно із медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 19 лютого 2019 року №326 ОСОБА_1 встановлені наступні захворювання професійного характеру: вібраційна хвороба 1-2 стадії від дії загальної вібрації, церебрально-перефиричний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулонейропатією шийною та попереково-крижовою, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язовотонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолапаткового періартрозу, остеоартрозу та пері артрозу ліктьових суглобів та колінних суглобів, порушенням трофіки кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 07 березня 2019 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на AT «Запорізький завод феросплавів» зокрема, по причині наявності на її робочому місці: вібрації загальної - 94-108 дБ при ГДР - 101 дБ; вібрації локальної - 100-115 дБ при ГДР - 112 дБ; пилу переважно фіброгенної дії 4,5-15,5 мг/м при ГДК - 2,0 мг/м; кремнію діоксину кристалічного 2,58-8,0 мг/м при ГДК - 4,0 мг/м; марганцю оксиду 0,82 -2,2 мг/м при ГДК - 0,05 мг/м; шум 61-84 дБА при ГДР - 80 дБА.

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями ОСОБА_1 було встановлено 60% втрати працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 08 квітня 2019 року серії АБ №0035423 та третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК від 08 квітня 2019 року серії АВ №1022483.

Професійна хвороба у ОСОБА_1 розвинулась внаслідок нехтування адміністрацією підприємства своїх обов`язків по створенню безпечних умов праці. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивач знаходилась на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди: з 14 грудня 20018 року по 26 грудня 2018 року; з 11 лютого 2019 року по 21 лютого 2019 року.

ОСОБА_1 зазначала, що у вищенаведені періоди вона не лише була відірвана від сталого способу життя, своєї родини, а ще й була вимушена нести відповідні незручності пов`язані з проведенням лікування та лікарняним режимом, при цьому вона вимушена терпіти постійний біль в шийному відділі хребта тягнучого характеру з віддачею в руки, переважно зліва, обмеження об`єму рухів в шийному відділі та суглобах рук, постійний ниючий біль в поперековому відділі хребта з віддачею в ноги, що посилюється після незначного фізичного навантаження та тривалому знаходженні в одноподібній позі, відчуття затерпання кистей та стегон, біль в колінних, плечових, ліктьових суглобах, частий головний біль, запаморочення, похитування при ході, короткочасні напади з потемнінням в очах, відчуттям втрати свідомості, тривалістю близько 2-х хвилин, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель із харкотиння та сухий, періодичне підвищення цифр AT, загальну слабкість, підвищену втомлюваність.

Отже, внаслідок отриманого професійного захворювання ОСОБА_1 втратила 60 % працездатності зі встановленням 3 групи інвалідності, постійно відчуває фізичний біль, вимушена постійно приймати ліки, неодноразово знаходилась на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, має адаптуватись до погіршених умов життя, до фізичних і соціальних обмежень, що заподіює їй інтенсивних негативних психологічних переживань (моральних страждань). Крім того, втрата працездатності позивачу встановлена безстроково, тобто повна реабілітація неможлива, а лікування може призвести лише до несуттєвого поліпшення стану її здоров`я та часткового відновлення соціально-побутового стану та трудової діяльності.

Все вищенаведене призвело ОСОБА_1 до моральних страждань, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у зв`язку з чим позивач просила стягнути з «Запорізький завод феросплавів» на її користь моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Запорізький завод феросплавів» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35000 грн. Стягнуто з АТ «Запорізький завод феросплавів» на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2020 року та прийняти нову постанову якою позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд першої інстанції обмежився загальним переліком вимог закону, формальним обґрунтуванням такого свого рішення та не в повній мірі взяв до уваги роз`яснення п. 4, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де сказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та із урахуванням інших обставин. Крім того, з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що судом не було дотримано вимог щодо обґрунтування визначеної суми моральної шкоди. Судом залишено поза увагою неможливість повного відновлення стану здоров`я ОСОБА_1 , що підтверджується змістом індивідуальної програми реабілітації. Крім того, присуджена сума компенсації моральної шкоди не відповідає наявній на сьогодні судовій практиці стягнення моральної шкоди у аналогічних справах. Так, наприклад, в аналогічній справі №334/8448/19, інтереси позивача по якій також представляла адвокат Вельможко А.І. судом з АТ «Запорізький завод феросплавів» було стягнуто 60000 грн. моральної шкоди.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інтонації.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача, що підтверджена актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07 березня 2019 року, позивач отримала професійне захворювання, а тому суд прийшов до висновку, про наявність у позивача відповідних моральних страждань, переживань, пов`язаних із погіршенням стану здоров`я, а відтак, стягнув з відповідача в користь позивача суму в розмірі 35000 грн. відшкодування за завдану моральну шкоду. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, з урахуванням принципів розумності та справедливості, врахував глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнала та зазнає внаслідок професійного захворювання, тривалість захворювання, встановлення їй стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60%, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, ступінь вини відповідача.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що 14 вересня 1994 року ОСОБА_1 була прийнята в плавильний цех №2 на посаду машиніста крану металургійного виробництва по 3 розряду на «Запорізький державний завод феросплавів» (змінена назва АТ «Запорізький завод феросплавів»), 03 серпня 2006 року переведена на посаду машиніста крану металургійного виробництва, зайнятого на гарячих роботах 4 розряду (список №1 пільгового пенсійного забезпечення) у плавильному цеху №2, 07 березня 2019 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с. 10-11).

З санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 23 січня 2019 року вбачається, що при виконанні технологічного процесу-працюючи машиністом крана металургійного виробництва, зайнятого на гарячих роботах, ОСОБА_1 мала контакт зі шкідливими хімічними речовинами та шкідливими факторами виробництва протягом робочої зміни тривалістю 8 годин (а.с.16-23).

З Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 березня 2019 року встановлено, що за гігієнічною класифікацією праці умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі та важкі). Встановлена наявність у ОСОБА_1 професійного хронічного захворювання: вібраційна хвороба 1-2 стадії від дії загальної вібрації, церебрально-перефиричний ангіодистонічний синдром у сполученні з полірадикулонейропатією шийною та попереково-крижовою, білатерально, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язовотонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолапаткового періартрозу, остеоартрозу та пері артрозу ліктьових суглобів та колінних суглобів, порушенням трофіки кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (а.с. 12-14).

З вищезазначеного акту також встановлено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, за умов загального стажу роботи та відсутності юридичних підстав для переводу на іншу роботу за станом здоров`я недосконалості технологічного процесу.

У пункті 17 Акту вказано, що причиною виникнення професійного захворювання стала наявність на робочих місяцях ОСОБА_1 на АТ «ЗФЗ» (26 років 08 місяців) шкідливих виробничих факторів: вібрації загальної - 94-108 дБ при ГДР - 101 дБ; вібрації локальної; 100-115 дБ при ГДР - 112 дБ; пилу переважно фіброгенної дії 4,5-15,5 мг/м при ГДК - 2,0 мг/м; кремнію діоксину кристалічного 2,58-8,0 мг/м при ГДК - 4,0 мг/м; марганцю оксиду 0,82 -2,2 мг/м при ГДК - 0,05 мг/м; шум 61-84 дБА при ГДР - 80 дБА.

У період з 14 грудня 2018 року по 26 грудня 2018 року та з 11 лютого 2019 року по 21 лютого 2019 року ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні у стаціонарі Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, де їй було встановлено остаточний діагноз професійного захворювання, який було підтверджено Медичним висновком від 19 лютого 2019 року та підставі Протоколу засідання лікарсько-експертної комісії № 326 від 19 лютого 2019 року (а.с. 27, 28-29, 30-31).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями ОСОБА_1 встановлено 60% стійкої втрати працездатності та підтверджено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії АВ №1022483 та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ №0035423 від 08 квітня 2019 року (а.с. 9).

Встановлено також, що у зв`язку з підтвердженням 3 групи інвалідності в результаті професійного захворювання, у відділі МСЕК № 1 для ОСОБА_1 була затверджена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 245 від 08 квітня 2019 року (а.с.25-26).

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом першої інстанцій встановлено факт завдання позивачеві моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання під час роботи в АТ «Запорізький завод феросплавів». Підстави стягнення моральної шкоди не оспорюються.

Суд першої інстанції врахував ту обставину, що з вини відповідача, що підтверджена актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07 березня 2019 року, позивач отримала професійне захворювання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 23 ЦК України, з урахуванням принципів розумності та справедливості, врахував, глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнала та зазнає внаслідок професійного захворювання, тривалість захворювання, встановлення їй стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60%, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, ступінь вини відповідача.

У зв`язку із наведеним суд апеляційної інстанції погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром грошової компенсації на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, надав оцінку наданим сторонами доказам, дійшов висновку, що в рахунок відшкодування моральної шкоди, підлягає стягненню 35000 грн., про що навів відповідні мотиви. Вказаний розмір грошової компенсації і на думку суду апеляційної інстанції відповідає вимогам розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на аналогічну, на думку скаржника, справу №334/8448/19, в якій у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 60000 грн., не приймається колегією суддів, оскільки визначення розміру втрат немайнового характеру є індивідуальним критерієм. Крім того, у справі, на яку посилається ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 позивач внаслідок отриманих професійних захворювань 11 місяців знаходилась на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах та їй встановлено 2 групи інвалідності, а отже твердження про аналогічні обставини справ є безпідставними.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що ґрунтується на нормах закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а також спростовуються вказаним вище. Усі обставини, на які покликається позивач у своїй апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: