ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Херсон

Номер справи: 766/13285/20

Номер провадження: 22-ц/819/1444/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Радченка С.В.

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Рядчої Т.І., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 27.07.2006 року. Позивач вказує, що ОСОБА_1 особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком кредитний договір. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 2000 гривень, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 13.08.2020 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 19 245,39 грн, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 14 549,92 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4 695,47 грн, яку АТ «Приватбанк» просив суд стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 травня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 27.07.2006 року станом на 13.08.2020 року в сумі 14549,92 гривень, а також 1589,15 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, в задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, крім самого розрахунку заборгованості за договором, посилався на п. п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019 року, згідно яких, клієнт зобов`язується сплачувати банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які встановлюються за домовленістю сторін в розмірі 86,4%- для картки «Універсальна», а 84,0 %- для картки «Універсальна голд».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду у вказаній частині скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, безпідставно не взяв до уваги, що в заяві від 27.07.2006 року, що підписана позичальником, зазначено розмір відсоткової ставки за користування кредитом 36% річних. Також вказує, що з анкеті-заяві Позичальник висловив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком кредитний договір, тобто сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоду щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом. Доказів оскарження відповідачем укладеного договору матеріали справи не містять. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити в повному обсязі.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ніким не оскаржується, тому переглядається в апеляційному порядку лише в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 27 липня 2006 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.17).

У заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку; погоджується, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З довідки наданої позивачем, вбачається, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 2000 гривень.

Згідно наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_1 станом на 13.08.2020 року має заборгованість в сумі 19245,39 грн, яка складається з: 14549,92 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 14549,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4695,47 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, крім самого розрахунку заборгованості за договором посилався на п. п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019 року, за якими в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін в розмірі 86,4%- для картки «Універсальна», а 84,0 %- для картки «Універсальна голд».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості застосування до правовідносин, що виникли між сторонами Умов та правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019 року, а саме в частині визначення розміру процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які встановлюються за домовленістю сторін в розмірі 86,4%- для картки «Універсальна», а 84,0 %- для картки «Універсальна голд», оскільки матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 погодився на укладення договору на вказаних умовах.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.».

В заяві-анкеті від 27.07.2006 року, що підписана ОСОБА_1 в Приватбанк передбачена базова процентна ставка по кредитному ліміту 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с.17), як про це і вказує в апеляційній скарзі позивач.

Разом з тим, позивач не просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості, як це передбачено вказаною заявою ОСОБА_1 , відповідного рахунку не надавав

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем за період з 27.06.2006 року по 31.12.2012 року банком нараховувалась «поточна» процентна ставка - 36% річних, як це передбачено анкетою-заявою, що підписана ОСОБА_1 та «прострочена» процентна ставка 72 % річних, що не було передбачено сторонами під час укладення вказаної угоди. З 01.01.2013 року по 29.08.2014 року банком нараховувалась «поточна» процентна ставка - 30% річних та «прострочена» процентна ставка 30 % річних. З 01.09.2014 року розмір процентної ставки постійно змінювався банком : з 01.09.2014 року по 31.05.2015 року 34,80 % річних, з 01.04.2015 року 43,20 % річних, з 01.06.2015 року по 29.02.2016 року 2,5 % в місяць, з 01.03.2016 року по 30.06.2016 року 2,9 % в місяць; з 01.07.2016 року по 30.09.2019 року 3,6 % в місяць.

Починаючи з 01.10.2019 року по 29.02.2020 року банком нараховувалась процентна ставка в розмірі 3,5 % в місяць, процентна ставка при порушенні умов кредитування 7% в місяць та процентна ставка на прострочений кредит 84 % річних. З 01.03.2020 року нарахування процентів здійснювалось в розмірі 3,5 % в місяць, процентна ставка при порушенні умов кредитування 3,5% в місяць та процентна ставка на прострочений кредит 42 % річних.

Враховуючи, що ОСОБА_1 за весь час користування кредитними коштами здійснювалось погашення процентів за вказаними нарахуваннями банку, при цьому проценти на прострочений кредит та проценти при порушенні умов кредитування, які не передбачені анкетою - заявою від 27.07.2006 року, що підписана ОСОБА_1 , стягувались банком в першу чергу, у суду відсутня можливість здійснити розрахунок відсотків за користування кредитом у передбаченому анкетою-заявою розмірі.

Крім того в позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість саме за «простроченими відсотками» в сумі 4695,47 гривень, тоді як анкета-заява не містить такого значення. Заборгованість за «нарахованими відсотками» згідно розрахунку банку, що доданий до позовної заяви становить 0,00 гривень.

Отже, надаючи оцінку наведеним фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам на підтвердження заявлених вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача за кредитним договором б/н від 27.07.2006 року за простроченими відсотками в сумі 4695,47 гривень задоволенню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а силу принципу диспозитивності не переглядається, оскільки ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскарженій частині - залишити без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 травня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 27.07.2006 року за простроченими відсотками в розмірі 4695,47 гривень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді: О. А. Кузнєцова

С. В. Радченко