Провадження № 22-ц/802/824/21 Категорія: 44 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Савчук Т.Ф.,

з участю:

представника відповідача - Букала Я.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що згідно автоматизованого розподілу у 2019 році на розгляд судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Івасюті Л.В. передано дві цивільні справи - № 161/13917/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішення по справі ухвалено 05 грудня 2019 року, №161/5227/19 за позовом ДКП «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги по теплопостачанню, рішення по справі ухвалено 09 грудня 2019 року.

Здійснюючи провадження у справі № 161/13917/19 у встановленому законом порядку суд належним чином повідомив її про день і час розгляду справи, вручив копії позовної заяви та додані до неї докази, забезпечив можливість скористуватися безоплатною правовою допомогою та довести відсутність у неї заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», що стало підставою для відмови у задоволенні позову банку, тобто, як вважає позивачка, суд належним чином виконав свій функціональний обов?язок, чим було забезпечено її право на справедливий суд.

Позивачка також зазначала, що, розгядаючи справу № 161/5227/19, суд не вручив їй копії позовної заяви з додатками, якими позивач доказує факт надання їй послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не повідомив її про день і час розгляду справи, хоча мав можливість це зробити, зокрема, перед або після судових засідань у справі № 161/13917/19, внаслідок чого 09 грудня 2019 року було ухвалено заочне рішення у справі, яким задоволені позовні вимоги. При цьому суд, не впевнившись у тому, що їй було вручено судове рішення у справі, чи закінчився перебіг строку для оскарження заочного рішення, видав виконавчий лист, за яким здійснюється стягнення за рішенням суду, що не набрало законної сили. На подану заяву надати докази вручення їй у встановлений строк копію заочного рішення суду їй надано бланк рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому взагалі відсутні відмітки «Укрпошти», тобто рекомендований лист з вкладеною копією заочного рішення у відділення зв?язку суд не передавав. Також суд залишив без розгляду її заяву про відкликання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення суду від 09 грудня 2019 року, яке не набрало законної сили, в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення у справі суд відмовив, чим обмежив її доступ до правосуддя.

Позивачка вважає, що ухвалене судом рішення поставило під загрозу її впевненість у функціонуванні правосуддя. Завдану шкоду обґрунтовує тим, що вона отримує пенсію за віком, з якої за рішенням суду стягується 20 відсотків на виконання рішення суду, у зв?язку з чим вона не може оплатити 420,40 грн судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та довести безпідставність заявленого позову, чим порушено її конвенційне право на справедливий суд, принижено її як людину, а тому ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, що спричинило порушення її права на справедливий суд під час розгляду цивільної справи № 161/5227/19 та стягнути з відповідача в її користь завдану шкоду у розмірі 1 025 600 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

У судове засідання позивачка не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу позивачки заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, яка, як вважає позивачка, не забезпечила додержання Луцьким міськрайонний судом Волинської області її права на справедливий суд, та зазначала, що Луцьким міськрайонним судом розглядалася справ № 161/5207/19. Проте їй не було вручено копії позовної заяви та доданих до неї доказів. Вона не була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, а 09 грудня 2019 року у цій справі суд ухвалив заочне рішення, яке, на її думку, є незаконним. Також їй не вручено копію заочного судового рішення, а був виданий виконавчий лист, за яким проводиться стягнення.

Позивачка вважає, що такими діями суду порушено її право на справедливий суд, в зв`язку з чим просила визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та стягнути з Держави України 1 025 600 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що Держава Україна в особі Міністерства юстиції України не порушувала будь-які права і законні інтереси позивачки ОСОБА_1 .

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Кожна особа, як передбачає частина 1 статті 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просила визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, оскільки, як вважає позивачка, суд під час розгляду справи № 161/5207/19 допустив порушення норм процесуального права, що, на думку останньої, призвело до постановлення незаконного рішення і призвело до порушення її права на справедливий суд.

Отже, ОСОБА_1 не погоджується із постановленим судом першої інстанції рішенням.

За положеннями статті 1 ЦПК України Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Отже, цивільні справи розглядаються загальними суду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду (частина 1 статті 259 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та або обв`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина 1 статті 352 ЦПК України).

Тобто ОСОБА_1 у разі її незгоди із постановленим судовим рішенням вправі була оскаржити рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції в порядку, встановленому ЦПК України.

При цьому законодавство України не передбачає відповідальність Держави України в особі Міністерства юстиції України за порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги позивачки не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді