Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з нього в його користь платіж в розмірі 15000 євро в перерахунку на гривню станом на

день прийняття рішення, штраф - 2250 євро в перерахунку на гривню станом на день

прийняття рішення, пеню в розмірі 287981 грн (двісті вісімдесят сім тисяч дев`ятсот

вісімдесят одну) грн.

52 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.08.2014 року між ОСОБА_1 (інвесторомом) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (учасником) було укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого сторони зобов`язалися спільно діяти в сфері будівництва, розвитку інфраструктури та здійснювати господарську діяльність у майновому комплексі (закладі громадського харчування типу «кафе», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ). За умовами договору він інвестував кошти в розмірі 15000 євро у вказану діяльність з метою отримання прибутків. Проте, відповідачем умови договору не виконані, а тому вважає, що останній повинен йому повернути вклад та сплатити штрафні санкції, передбачені договором. На час звернення до суду із позовом загальна сума заборгованості за договором

становить 749 501.51 (сімсот сорок дев`ять тисяч п`ятсот одна) грн. 51 коп.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі із мотивів, викладених у позові, а також вказав, що він не вирішував спору у позасудовому порядку, скористався своїм правом на безпосереднє звернення до суду із вказаним позовом, як це передбачено ст.55 Конституції України.

Представник відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідачем ОСОБА_3 умови договору про спільну діяльність не порушено. Крім того, вказав, що повернення вкладу позивачу врегульовано у п.9.4 вказаного договору, відповідно до якого в разі припинення дії даного договору, в тому числі і внаслідок його розірвання, учасник до дня припинення його дії, в тому числі і до дня підписання додаткової угоди про розірвання договору, зобов"язаний повернути інвестору його вклад, у валюті вкладу, за даним договором у повному розмірі готівкою. Оскільки дія договору не припинена, договір не розірвано, своїх обов"язків за договором ОСОБА_3 жодним чином не порушував, тому підстав для задоволення позову немає.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 27.08.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір про спільну діяльність.

Сторони за договором зобов`язались спільно діяти в сфері будівництва, розвитку

інфраструктури та здійснювати господарську діяльність у майновому комплексі (закладі громадського харчування типу «кафе», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на умовах даного договору.

Власником об`єкта нерухомості (житлового будинку, який перебуває у стадії реконструкції під заклад громадського харчування типу «кафе»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (тридцять а) є відповідач (учасник) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області Козачинською Вітою Миколаївною 31 січня 2014 року, індексний номер 17183755, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Земельна ділянка, на якій знаходиться об`єкт нерухомості, належить учаснику на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ номер 163701, виданого Мшанецькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області 14 листопада 2012 року на підставі рішення сесії Мшанецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області № 107 від 01 листопада 2012 року та зареєстрованого 14 листопада 2012 року Управлінням Держкомзему у Теребовлянському районі Тернопільської області в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 04656. Площа земельної ділянки становить 0.25 га.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ст.1130 ЦК України - за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладників учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладників учасників.

Відповідно до ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до п. 3.1 договору позивачем (інвестором) було внесено 15000 євро на виконання умов договору про спільну діяльність, укладеного між сторонами, що підтверджується актом внесення вкладу від 27.08.2014 року.

Суд із урахуванням змісту п.3.1 договору визнає, що позивачем внесено такий вклад і для внесення цього вкладу не є необхідним укладення додаткової угоди, як про це стверджував представник відповідача у судовому засіданні.

Зі змісту п.1.1 договору випливає, що сторони за договором зобов"язались діяти в сфері будівництва, розвитку

інфраструктури та здійснювати господарську діяльність у майновому комплексі (закладі громадського харчування типу «кафе», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (тридцять а) на умовах даного договору.

Розділом 4 договору встановлено обов"язки учасника ОСОБА_3 , серед яких є виконання умов договору, проведення діяльності, передбаченої в п.1.1 договору згідно із вимогами чинного законодавства та відповідних нормативно-правових актів, вжиття іншизх заходів для досягнення цілей, передбачених п.1.1 договору, та ін.

Позивачем суду не доведено, які саме зобов"язання за договором про спільну діяльність відповідачем не виконано.

У позовній заяві позивачем вказано, що відповідач не виконав свої зобов"язання за договором, а саме не використовував приміщення адресою: АДРЕСА_1 (тридцять а) під заклад громадського харчування, а використовував його як житловий будинок. Крім того, вказав, що земельної ділянки із кадастровим номером 04656 площею 0.25 га, на якій знаходиться зазначений об"єкт нерухомості, не існує.

Такі твердження позивача про нездійснення відповідачем господарської діяльності у майновому комплексі жодними доказами не підтверджено, а тому суд приходить до висновку про недоведеність невиконання відповідачем, як вказаного зобов"язання, так і інших своїх зобов"язань, за укладеними між сторонами договором про спільну діяльність.

Із п. 9.1,9.2 договору вбачається, що договір діє до 27 серпня 2017 року, однак може бути пролонгований (продовжений) сторонами за взаємною згодою на невизначений або визначений строк.

У судовому засіданні представник позивача вказав, що дія зазначеного договору припинена у зв"язку із закінченням строку дії договору і тому відповідач повинен повернути вклад та виплатити позивачу інші платежі за договором.

Однак, суд із такими твердженнями позивача не погоджується із таких підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.604 вказаного Кодексу зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Так, відповідно до п.9.3,9.4 договору взаємовідносини сторін припиняються шляхом складання окремої угоди про розірвання договору. В разі непідписання учасником наданої йому інвестором зазначеної у даному пункті додаткової угоди (в тому числі уникнення від її підписання, нез`явлення до нотаріуса за вимогою інвестора для підписання даної додаткової угоди, тощо) на протязі трьох днів, додаткова угода про розірвання даного договору вважається підписаною учасником, даний договір розірваним. Учасник має право на розірвання даного договору в порядку та на умовах, що передбачені Цивільним кодексом України. В разі припинення дії даного договору, в тому числі і внаслідок його розірвання учасник до дня припинення його дії, в тому числі і до дня підписання додаткової угоди про розірвання даного договору, зобов`язаний повернути інвестору його вклад, у валюті вкладу, за даним договором у повному розмірі готівкою на руки або на рахунок вказаний інвестором.

Суд вважає, що закінчення строку дії двостороннього правочину, часткове виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Враховуючи наведене, суд не погоджується із твердженнями позивача про припинення дії договору у зв"язку із закінченням строку дії договору та настання у зв"язку із цим у позивача права на повернення вкладу і застосування відповідальності учасника, передбаченої розділом 10 договору.

Судом з"ясовано, що позивач ОСОБА_1 , який має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншим учасником шляхом складання окремої угоди про розірвання договору, такої окремої угоди не складав.

Аналізуючи у судовому засіданні обставини, а також те, що позивачем не доведено, які свої зобов"язання за договором про спільну діяльність відповідач не виконав, відсутність у суду доказів припинення чи розірвання договору, за яким позивач мав би право вимагати повернення вкладу у відповідача, застосування до нього штрафних санкцій, а тому приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки всі доводи позивача є безпідставними, такими, що не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 598, 599,604, 1130, 1131 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя