П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 372/4135/20

Номер провадження 22-ц/824/3727/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Тиханського О. Б., у справі за скаргою ОСОБА_2 на незаконні рішення (дії) державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Обухівська районна державна адміністрація Київської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області зі скаргою, стягувач: Обухівська районна державна адміністрація Київської області про визнання незаконними дій начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюка Олександра Сергійовича щодо відмови у задоволенні заяви представника боржника від 23 жовтня 2020 року про необхідність скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені 20 квітня 2011 року у виконавчому провадженні № 26859586; визнання незаконною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 20 квітня 2011 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 квітня 2011 року у виконавчому провадженні № 26859586, винесені державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Київської області Прізовим В. І.; скасування арешту майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 20 квітня 2011 року, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 11311308 від 21 червня 2011 року та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 19817846 від 21 червня 2011 року.

Вказана скарга обґрунтована тим, що боржнику випадково стало відомо про наявність арешту накладеного відділом ДВС у 2011 році на все його майно після чого, 30 жовтня 2020 року його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Так, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження скаржнику стало відомо про наявність постанови про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій у сумі 100 000 грн., які необхідні для виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 вересня 2008 року, а саме, для знесення самовільно збудованої споруди та про постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 680 грн.

Скаржник зазначає, що виконавчий збір у сумі 680 грн. був сплачений ним 06 листопада 2020 року, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 вересня 2008 року було виконано в добровільному порядку влітку 2010 року.

Враховуючи вищенаведене, скаржник вважає постанову про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій, незаконною, та як наслідок відсутність правових підстав для прийняття постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2020 року (а.с. 72-73) у задоволенні скарги ОСОБА_2 на незаконні рішення (дії) державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 24 грудня 2020 року Брагар А. А. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та її необґрунтованість, просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що про факт існування оскаржуваних постанов скаржнику стало відомо 30 жовтня 2020 року, що підтверджується підписом його представника проставленому на заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

06 листопада 2020 року скаржник звернувся до Обухівського МВ ДВС з метою вирішення питання щодо скасування оскаржуваних постанов у досудовому порядку.

24 листопада 2020 року скаржником було отримано повідомлення за підписом начальника відділу виконавчої служби про відмову у скасуванні оскаржуваних постанов.

Таким чином, на думку скаржника, строк оскарження незаконних постанов з моменту коли він дізнався про їх прийняття, переривався у зв`язку зі зверненням до начальника відділу державної виконавчої служби з вимогами про їх скасування, а відтак, у суду були наявні підстави для поновлення строку на їх оскарження. Крім того, скаржник посилається на обмеження запровадженні у зв`язку з встановленням карантину як на підставу для неможливості своєчасного звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

На думку скаржника, постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій прийнята 20 квітня 2011 року, є незаконною у зв`язку з чим, у державного виконавця були відсутні правові підстави для прийняття того ж дня постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Скаржник зазначає, що у матеріалах виконавчого провадження № 26859586 відсутні документи на підтвердження витрат понесених з метою організації проведення виконавчих дій у сумі 100 000 грн., а наявні в матеріалах виконавчого провадження копії актів від 30 березня та 14 квітня 2011 року, складені державним виконавцем за відсутності понятих, відносяться до примусового виконання виконавчого документу № 2-1146/73, який не має відношення до скаржника.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 та його представник - адвокат Брагар А. А. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Заінтересовані особи до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи скаржника та його представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги на незаконні рішення (дії) державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що вказана скарга подано з пропуском процесуального строку звернення до суду та за відсутності клопотання про його поновлення.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18 березня 2009 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-826/08 про зобов`язання ОСОБА_2 знести самовільно збудовану будівлю (споруду) - елінг, який розташований на земельній ділянці № 233 в межах земельної ділянки, що перебуває в оренді човново-стоянкового кооперативу «Риф» в м. Українка Обухівського району Київської області у попередній стан, що існувала до моменту її забудови (а.с. 13).

Постановою заступника начальника ВДВС Обухівського РУЮ Прізовим В. І. від 01 березня 2011 року відкрито виконавче провадження № 26859586 з виконання виконавчого листа № 2-826 виданого 18 березня 2009 року (а.с. 23).

Постановою заступника начальника ВДВС Обухівського РУЮ Прізовим В. І. від 20 квітня 2011 року прийнятою у межах виконавчого провадження № 26859586 стягнуто з ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 680 грн. (а.с. 24)

Постановою ВДВС Обухівського РУЮ від 20 квітня 2011 року прийнятою у межах виконавчого провадження № 26859586 стягнуто з ОСОБА_2 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100 000 грн. (а.с. 25).

Постановою ВДВС Обухівського РУЮ від 20 квітня 2011 року прийнятою у межах виконавчого провадження № 26859586 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 100 680 грн. (а.с. 26).

06 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилюка О. С. із заявою про скасування постанов про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 17, 18) за результатами розгляду якої, листом від 16 листопада 2020 року у задоволенні заяви, відмовлено (а.с. 19).

Так, згідно частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції

Відповідно до положень ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Згідно приписів ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, відмовляючи у задоволенні скарги на незаконні рішення (дії) державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що заявником було пропущено процесуальний строк на звернення до суду з такою скаргою. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки, якщо суд вважав, що дану скаргу було подано з пропуском процесуального строку, останній, виходячи із змісту статті 126 ЦПК України, мав би залишити вказану скаргу без розгляду, а не відмовляти у її задоволенні. Крім того, як вбачається з першої вимоги даної скарги, заявник просив визнати незаконними дії начальника Обухівського МВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Києва) Гаврилюка О. С. щодо відмови у задоволенні заяви від 23 жовтня 2020 року, яку останній отримав 24 листопада 2020 року, а з даною скаргою до суду він звернувся 01 грудня 2021 року. Тобто, заявник звернувся до суду першої інстанції з вказаною вимогою у строк, встановлений статтею 449 ЦПК України.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2020 року слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова