РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 568/1428/19

Провадження № 22-ц/4815/1022/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку спрощеного письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року, ухваленого в складі судді Сільман А.О., повний текс судового рішення складено 28.04.2021 року, у справі №568/1428/19,

в с т а н о в и в :

У ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів утримання дружини, покликаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сім`ї. Вона в даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів утримання дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі 2000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьохрічного віку, починаючи з 02.10.2019 року.

Вирішено питання про судовий збір.

В поданій апеляційній скарзі на рішення відповідач вказує на його незаконність, оскільки суд задовольняючи частково позовні вимоги не врахував його матеріальне становище, оскільки стягнення аліментів у такому розмірі поставить його у скрутне становище так як він у період з листопада 2019 року по вересень 2020 року не мав будь-якого доходу і лише із жовтня 2020 року його заробітна плата становить 3499,78 грн., а тому стягнення аліментів у такому розмірі та стягнення аліментів за рішенням суду на дитину буде перевищувати розмір 50% його заробітку.

Вказує, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача лише по ј частині від заробітку щомісячно.

Просить рішення скасувати та постановити нове про часткове задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити без зміни, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає цим вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання позивача суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідно до ст. 84 СК України зобов`язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, а тому розмір аліментів 2000 грн. щомісячно є можливим для сплати.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходяться на утриманні матері.

Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Як закріплено у ч. 1 ст. 75 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 ЦПК України).

Тобто, у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

До таких висновків прийшов і Верховний Суд в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17, провадження №61-28943св18.

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1, ч.5 і ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дружини, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у відповідача обов`язку щодо сплати аліментів на утримання колишньої дружини, проте визначаючи їх розмір суд першої інстанції не врахував, що з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 на підставі рішення Радивилівського районного суду від 09 березня 2021 року у розмірі 1/4 частина всіх видів його заробітку (доходу). Крім того, судом не враховано розмір заробітної плати відповідача, яка є незначною.

Будь-які інші докази щодо спроможності ОСОБА_2 сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у цій частині слід змінити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення аліментів на дружину у частці від заробітку не заслуговують на увагу, оскільки право визначати спосіб стягнення аліментів належить лише стягувачу, а не платнику.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року змінити, зменшивши розмір аліментів на утримання дружини з 2000 грн. до 1000 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: