Постанова

Іменем України

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 308/9867/17

провадження № 61-4379св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2019 року у складі судді Данко В. Й. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»),про визнання кредитного договору недійсним.

Позов обґрунтовувала тим, що 03 грудня 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») укладено кредитний договір № 014/4080/81/37139, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 18 270 доларів США зі строком погашення 02 грудня 2017 року, сплатою за користування кредитом у розмірі 13 % річних і додатковим відсотком за перший рік 1,5 % від суми кредиту.

Однак, при підписанні кредитного договору відповідач не надав їй інформацію про наслідки укладення такого договору, в тому числі щодо ціни договору. Договір не відповідає встановленим чинним на час його укладення вимогам законодавства, оскільки під час його укладення вона не мала реальної змоги надати дійсну оцінку його положенням і наслідкам його укладення. Також зазначає, що Договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір від 03 грудня 2007 року № 014/4080/81/37139, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ТОВ ФК «Укрфінанс Груп») та ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 28 січня 2019 року у позові відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем не надано.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Закарпатський апеляційний суд постановою від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2019 року залишив без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що укладений кредитний договір повністю відповідає вимогам частин першої, другої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач ознайомлена із орієнтовною сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Підпис позивача під цими документами свідчить про те, що позичальник як споживач фінансових послуг належним чином проінформований про всі детальні умови кредитного договору та його сукупну вартість із вказівкою усіх обов`язкових умов, а відтак банком під час укладення із позивачем кредитного договору дотримані всі норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 10 червня 2020 року відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 175/1543/16-ц, від 14 березня 2018 року у справі № 562/592/16-ц, від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком не дотримані вимоги частин другої, четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного Банку України (далі - НБУ) від 10 травня 2007 року № 168. Позичальник не ознайомлений з усіма умовами кредитування, а обізнаний лише з тією інформацією, що викладена безпосередньо в кредитному договорі. Проте, у вказаному договорі відсутній детальний опис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості супутніх послуг, договір не містить відомостей про вартість послуг, інших фінансових зобов`язань споживача, відомостей про реальну процентну ставку, розраховану з Правилами НБУ, про абсолютне значення подорожчання кредиту, а також кредитним договором встановлено подвійну відповідальність боржника. Враховуючи викладене, позивача через його необізнаність введено в оману щодо умов кредитування, щодо нього застосована нечесна підприємницька практика, порушені права споживача на вільний вибір продукції та принцип рівності сторін у договорі, мають місце несправедливі умови договору та істотний дисбаланс інтересів сторін на шкоду споживачеві.

Разом з тим, умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими, оскільки в договорі передбачено, що банк може: в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом; на свій розсуд змінити умови договору; на свій розсуд в першу чергу відшкодувати свої витрати; самостійно приймати рішення про відступлення права вимоги за цим договором; будь-яким способом доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість; право розірвати договір зі споживачем; змінити умови договору на власний розсуд.

Судами попередніх інстанцій не застосовано норми статті 81 ЦПК України та статті 207 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

У липні 2020 року ТОВ ФК «Укрфінанс Груп» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Зазначає, що банк у письмовій формі надав позичальнику в повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання в кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Крім того, банк надав інформацію про умови кредитування по програмі «Кредит на будівництво власного житла» у «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується підписом позивача.

У липні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що позивач належним чином повідомлена про кредитні умови, нарахування відсотків, нарахування і сплату пені, тобто позичальник одержала повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит. Позивач не заперечує підписання оспорюваного кредитного договору та додаткової угоди.

Крім того, позивач ознайомлена з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, про що свідчить її підпис на кредитному договорі, а також графіку погашення кредиту та додаток № 2 до кредитного договору про сукупну вартість кредиту.

Будь-яких доказів щодо звернення з вимогою про надання додаткових відомостей, або щодо нерозуміння умов кредитування позичальником, до банку не надано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 03 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/4080/81/37139 (далі - Договір), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 18 270 доларів США.

Згідно з умовами Договору:

- пункт 1.1. кредитор на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 18 270 доларів США, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором;

- пункт 1.2. кредит надається на строк по 02 грудня 2017 року (включно) згідно Графіку надання кредиту (додаток 1 до договору);

- пункт 1.4. за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору плату у вигляді процентів за процентною ставкою 13 % річних;

- пунктами 1.5., 1.6. передбачено можливість зміни процентної ставки за певних умов;

- пункт 1.8. до загальної сукупної вартості кредиту за цим договором входять витрати позичальника, необхідні для погашення суми кредиту (пункту 1.1. договору), сплати процентної ставки (пункти 1.4.-1.6.), сплати комісій кредитора, передбачених додатками до цього договору, а також витрати позичальника на користь третіх осіб, пов`язані з укладенням іпотечних договорів та договорів забезпечення, у тому числі з внесенням будь-яких змін та доповнень до них, вартість внесення записів про іпотеку в Державний реєстр іпотек/Державний реєстр обтяжень рухомого майна, вартість страхування та інші супутні витрати відповідно до Додатків № 2, 3 до цього договору;

- пункт 2.1. кредитні кошти призначені для використання на будівництво житла;

- пункт 3.1. кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування;

- пункт 8.1. при одержанні кредиту позичальник усвідомлює та гарантує, що: умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими; позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; позичальник спроможний укласти договір і виконати зобов`язання, передбачені цим договором, оскільки він не має обмежень у право- та дієздатності; позичальник отримав згоду всіх осіб/органів, згода яких потрібна для укладання договору та договорів забезпечення зобов`язань позичальника; позичальник не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати договір та виконувати усі умови, визначені у договорі; не ведеться ніякого розслідування з боку суду, державних та інших органів, що може негативно вплинути на фінансові можливості та діяльність позичальника;

- пункт 8.2. сторони погодили, що з укладанням договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору;

- пункт 8.3. у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору, позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника;

- пункт 8.7. позичальник свідчить, що всі ризики, пов`язані зі істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладанні цього договору, договору застави, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього договору, договору застави, а також невиконання позичальником зобов`язань за вищезазначеними договорами;

- пункт 12.1. у відповідності до статті 628 ЦК України, даний договір є змішаним та містить елементи кредитного договору та договору доручення;

- пункт 12.4. позичальник перед укладанням цього договору в письмовій формі повідомлений про всі умови споживчого кредитування в «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168), що підтверджується повідомленням про умови кредитування, які є невід`ємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною;

- пункт 12.6. всі витрати, пов`язані з укладанням та виконанням цього договору несе позичальник. Вся інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є необхідною згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168, визначається цим договором, додатками до цього договору та повідомленнями, передбаченими цим договором.

Як вбачається з Умов кредитування по програмі «Кредит на будівництво власного житла» у «Райффайзен Банк Аваль» такими передбачено: загальні умови (цільове використання; відсоткову ставку (змінювану) та валюту кредиту; форму видачі кредиту; строк; максимальну суму кредиту; забезпечення; власний внесок позичальника; дострокове погашення; періодичність та спосіб погашення заборгованості по кредиту та відсотках; схему погашення кредиту та відсотків; страхування); необхідні документи, зокрема щодо фінансового стану; переваги програми кредитування; недоліки програми кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Як вбачається з Додатку 1 до Договору з забезпеченням від 03 грудня 2007 року № 014/4080/81/37139 таким визначається сукупна вартість кредиту, графік повернення кредиту та інших платежів. Містить умови видачі кредиту (зокрема, валюту, курс НБУ, суму кредиту, строк кредиту, відсоткову ставку, загальну суму % по кредиту), тарифи на обслуговування із зазначенням виду платежу, плати (%, фіксованої суми, суми до сплати), бази розрахунку. Вказаний Додаток 1 до Договору ОСОБА_1 отримала, що підтверджується її підписом.

Як вбачається з Додатку 2 до Договору з забезпеченням від 03 грудня 2007 року № 014/4080/81/37139 таким визначається Перелік комісій (тарифів) «Райффайзен Банк Аваль» (Банк), інших фінансових зобов`язань позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту із зазначенням виду комісії/послуги/її предмет, нормативного обґрунтування вартості, бази розрахунку. Зокрема, конвертація валюти кредиту в іншу іноземну валюту або в гривню, збір на обов`язкове пенсійне страхування з операції безготівкової купівлі валюти, страхування, послуги нотаріуса. Вказаний Додаток 2 до Договору ОСОБА_1 отримала, що підтверджується її підписом.

Як вбачається з Додатку 3 до Договору з забезпеченням від 03 грудня 2007 року № 014/4080/81/37139 таким визначається Перелік комісій (тарифів) «Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор), Інших фінансових зобов`язань позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту із зазначенням виду комісії/послуги/її предмет, нормативного обґрунтування вартості, бази розрахунку. Зокрема, страхування, експертної оцінки нерухомості, послуг нотаріуса, внесення запису до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна. Вказаний Додаток 3 до Договору ОСОБА_1 отримала, що підтверджується її підписом.

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 27 червня 2019 року № 114/2-11 АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало АТ «Оксі Банк» права вимоги до боржників, які вказані в реєстрі боржників, зокрема позичальник - ОСОБА_1 .

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 27 червня 2019 року АТ «Оксі Банк» передало ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»права вимоги до боржників, які вказані в реєстрі боржників, зокрема позичальник - ОСОБА_1 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року ТОВ ФК «Укрфінанс Груп» залучено до участі в справі в якості правонаступника банку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 1 пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України(неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 175/1543/16-ц, від 14 березня 2018 року у справі № 562/592/16-ц, від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17).

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, надавши оцінку Договору, умовам кредитування по програмі «Кредит на будівництво власного житла» у «Райффайзен Банк Аваль», де розписано всі детальні умови кредитування, відсоткові ставки та орієнтовну вартість кредиту, сукупна вартість кредиту, графік погашення кредиту та інші платежі, додатку № 2 до кредитного договору про перелік комісій (тарифів) «Райффайзен Банк Аваль», інших фінансових зобов`язань позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту, додатку № 3 до кредитного договору про перелік комісій (тарифів) «Райффайзен Банк Аваль», інших фінансових зобов`язань позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту, дійшли висновку, що укладений Договір повністю відповідає вимогам частин першої, другої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач ознайомлена із орієнтовною сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Підпис позивача під цими документами свідчить про те, що позичальник як споживач фінансових послуг був належним чином проінформований про всі детальні умови кредитного договору та його сукупну вартість із вказівкою усіх обов`язкових умов, а відтак банком під час укладення із позивачем кредитного договору були дотримані всі норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій враховуючи наступне.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судами встановлено, що кредитний договір від 03 грудня 2007 року № 014/4080/81/37139 укладено в письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печаткою банку, тобто він є чинним.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що оспорюваний кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявив додаткових вимог щодо умов спірного кредитного договору та у подальшому виконував їх умови; зміст договору містить повну інформацію щодо умов кредитування, вартості кредиту, процентної ставки, порядку погашення кредиту, а також правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 . Крім того, відсутні підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору на умовах, що обмежують її права, як споживача, та що він був укладений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності. Позивачем не спростовано, що під час укладення договору про надання кредиту він діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, а також отримала кредитні кошти і протягом певного часу виконувала умови кредитного договору. Також, ОСОБА_1 не скористалась своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору та, навпаки, прийняла виконання умов договору шляхом його підписання та виконання, з отриманням кредиту.

Доводи касаційної скарги про те, що кредитним договором встановлено подвійну відповідальність боржника, є безпідставними, оскільки, пунктом 3.4. договору передбачений порядок (черговість) погашення заборгованості, а не подвійна відповідальність.

Посилання заявника на те, що договором передбачена можливість банку змінювати розмір відсотків в односторонньому порядку, не заслуговує на увагу, оскільки така зміна може відбуватися тільки за певних умов, визначених пунктом 1.5. договору, а саме кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього договору у випадках зміни середньозваженої вартості залучення строкових коштів банками України згідно офіційних даних НБУ, зміни облікової ставки НБУ, введення оподаткування банківських операцій із залученням строкових коштів, збільшення норм відрахувань для формування обов`язкових резервів за строковим вкладами, збільшення норм відрахувань до «Фонду гарантування вкладів», збільшення рівня інфляції, зміни процентних ставок по кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора, та у разі настання інших подій, незалежних від волі сторін договору, які мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.

Отже, вказаний пункт договору не суперечить частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 175/1543/16-ц, від 14 березня 2018 року у справі № 562/592/16-ц, від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, враховуючи конкретні обставини справи та фактично-доказову базу з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли

з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справах, на які посилається заявник в касаційній скарзі, враховуючи фактичні обставини справи, було встановлено несправедливі умови кредитного договору, що є порушенням вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168.

Проте, в жодній з наведених справ заявником, договір не визнавався недійсним з підстав, які заявлено позивачем.

Так, у зазначених справах, визнано пункти договору недійсними щодо комісій і процентної ставки, проте таких підстав заявлений позивачем позов не містить.

Крім того, доводи касаційної скарги, що умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими, оскільки в договорі передбачено, що банк може: в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом; на свій розсуд змінити умови договору; на свій розсуд в першу чергу відшкодувати свої витрати; самостійно приймати рішення про відступлення права вимоги за цим договором; будь-яким способом доводити до відома третіх осіб інформацію про заборгованість; право розірвати договір зі споживачем; змінити умови договору на власний розсуд, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки такі підстави не були предметом позову та судового розгляду в судах попередніх інстанцій, а суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Разом з тим, у справі, яка є предметом перегляду, судами досліджено докази, які мають суттєве значення для правильно вирішення спору, та надано їм належну оцінку та не встановлено порушення вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168.

Крім того, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 402, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук І. М. Фаловська