Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5855/21
Провадження 2-о/711/110/21
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Гладиш О.Ю.

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в порядку окремого провадження, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Зацікавлена особа по справі: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради.

В обґрунтування заяви вказує, що він (заявник) працював машиністом бульдозера в Управлінні механізації робіт об`єднання «Черкасисільбуд» з січня 1986 року - Управління механізації будівництва об`єднання «Черкасиоблагробуд», з вересня 2003 року - Відкритого акціонерного товариства «Черкаське управління механізації будівництва».

У зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС був відряджений з підприємства для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 11.05.1986 року по 22.05.1986 року без вихідних та святкових днів в складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до архівних записів Департаментом управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради йому була надана відповідь від 30.06.2021 року № 16543-01-21 2161 1708в, згідно із записом в особовій картці звільнених працівників (ф. П-2), ОСОБА_1 брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 11.05.1086 року по 22.05.1986 року, та йому надавались додаткові оплачувані відпустки як учаснику ліквідації аварії.

Крім того, згідно довідки № 040 від 21.01.2007 року де зазначено, що ОСОБА_1 , дійсно находився у відряджені по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з 11.05.1986 року по 22.05.1986 року. По закінченню строку відрядження йому була оформлене відрядження і видана довідка про кількість відпрацьованих годин в 30 км. зоні для нарахування заробітної плати за основним місцем роботи.

Крім того, згідно довідки зазначено, що ОСОБА_1 , машиніст бульдозерист, в тому, що він відпрацював на ліквідації аварії Чорнобильської АЕС з 11.05 по 22.05.1986 року, в зоні 2-39 годин, в зоні 2-79 години, всього 111 (сто одинадцять) годин.

Також вказує, що він заявник має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом II групи, внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , виданим Черкаською обласною державною адміністрацією, безстроково, а також Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 064890.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААБ № 082454, проведеного 15.10.2012 року, ОСОБА_1 , безстроково встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто Чорнобильської катастрофи.

Також вказує, що згідно з інформацією Державного агентства України з управління зоною відчуження, перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 23 липня 1991 р. № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію Законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Поняття «зона підвищеної радіації» законодавчо не визначено, а застосовувалось деякими командирами військових частин для всієї території 30- км зони Чорнобильської АЕС (зони відселення).

Зони небезпеки визначались відповідно до радіаційної ситуації в місцях виконання робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за показниками потужності експозиційної дози. Держкомгідромету СРСР було доручено двічі на місяць станом на 1 та 15 числа забезпечувати Урядову комісію інформацією про радіаційну ситуацію на зазначених територіях. Рішення щодо віднесення населених пунктів або виробничих об`єктів до зони небезпеки приймались Урядовою комісією (від 07.08.1986 № 87, від 19.08.1986 № 108, від 18.09.1986 № 173 та від 05.01.1987 №339).

При виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках залежно від потужності експозиційної дози територію зони відчуження було поділено на 1-у, 2-у, 3-ю зони небезпеки та зону особливого контролю.

До зони небезпеки № 3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище, до зони небезпеки № 2 - від 20 млР/год до 100 млР/год, до зони небезпеки № 1 - від 5 млР/год до 20 млР/год, до зони особливого котролю - від 2 млР/год до 5 млР/год.

Зазначає, що він заявник виконував роботи саме в зоні № 2 та зоні № 3 в період з 11.05.1986 року по 22.05.1986 року, при цьому виконував роботи саме в м. Чорнобиль, що відноситься до зони № 2, що підтверджується відповідним командировочним посвідченням, з проведення земляних робіт.

Закон України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII установлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302.

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід», наразі - Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

А тому просить встановити факт, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залучався до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 2 зоні та 3 зоні небезпеки у період з 11.05.1986 року по 22.05.1986 року у складі формувань Цивільної оборони.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.09.2021 року відкрито провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Гончаров А.М. заяву підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, за дорученням Конопатська В.О., при розгляді даної заяви поклалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_1 , його представника адвоката Гончарова А.М., представника Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за дорученням Конопатської В.О., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія І), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 15.10.201 року, та є особою з інвалідністю другої групи, яка пов`язана з роботами на ЧАЕС, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серія 10 ААА 064890 від 15.10.2012 року, довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ №082454 від 15.10.2012 року та пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 19.12.2012 року (а.с. 32, 33, 36).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював машиністом бульдозера в Управлінні механізації робіт об`єднання «Черкасисільбуд» з січня 1986 року Управління механізації будівництва об`єднання «Черкасиоблагробуд», з вересня 2003 року Відкритого акціонерного товариства «Черкаське управління механізації будівництва».

З архівної довідки Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради №16543-01-21,2161,1708в від 30.06.2021 року вбачається, що згідно із записом в особовій картці звільнених працівників (ф. П-2), ОСОБА_1 брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 11.05.1086 року по 22.05.1986 року, та йому надавались додаткові оплачувані відпустки як учаснику ліквідації аварії (а.с. 15).

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни, однак листом Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 20.03.2014 року вих. №Д-60/285/11 йому було відмовлено у визначенні статусу інваліда війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 постанови від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, у пункті 10 якого зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Верховний Суд України у постанові Пленуму від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (п.1).

В узагальненні «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 1 січня 2012 року Верховний Суд України звернув увагу на те, що не підлягають розгляду в судах заяви про встановлення факту безпосередньої участі протягом певного періоду на будь-яких роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц роз`яснила, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

В своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі №482/2312/18 Верховний Суд також вказав на те, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Тому заявник має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У випадку, якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Наведене узгоджується із правовим висновком, зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 310/8703/17.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду вважала, що заявник звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни. Тому визнала правильним висновок судів про те, що оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою про встановлення факту залучення його до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 11 травня 1986 року по 22 травня 1986 року в складі формувань Цивільної оброни з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни. Однак, оскільки законодавство України передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства не може бути встановлений відповідний юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни.

Таким чином обставини у даній справі є аналогічними до обставин, що були предметом розгляду Верховного Суду у справі №482/2312/18, №310/8703/17 та у справі №428/4972/20, а тому вказані висновки враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, оскільки в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведеного розгляд цієї заяви судом в межах цивільного судочинства фактично є перебиранням органом судової влади функцій, які покладені на спеціально уповноважений орган.

За таких підстав, з урахуванням наведеного, зазначена заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна бути розглянута у позасудовому порядку уповноваженим органом, за наслідками розгляду якої у заявника може виникати право на судовий захист, що повинно реалізовуватися з урахуванням норм про судову юрисдикцію.

Аналогічна правова позиція викладена і в ухвалі Верховного суду від 19.11.2020 року по справі №428/4972/20.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення закрити, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п. 7 ч. 1 ст. 255, ст. 256 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 03.12.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко