ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 639/5322/21

провадження №22-ц/818/5904/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сікальова Олена Володимирівна, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Марченко В.В.,

УСТАНОВИВ:

Другого серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, у якій просила визнати незаконними дії та бездіяльність державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (надалі Холодногірський ВДВС) Сікальової Олени Володимирівни та Холодногірського ВДВС щодо направлення їй копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 65248292 поза межами установленого законом строку такого направлення, поновити строк для подачі скарги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року скарга ОСОБА_1 повернута без розгляду.

Суд першої інстанції, пославшись на статтю 183 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), вказав, що в порушення вимог закону ОСОБА_1 не надала суду копію постанови про відкриття виконавчого провадження, доказів направлення справи іншим учасникам справи. У скарзі ОСОБА_1 також помилково вказані у якості учасників справи «заявник» та «відповідачі», не залучено до участі у справі стягувача. Підставою для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду також стало виклад такої скарги російською, а не українською мовою.

Не погодившись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 12.08.2021, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до висновків, викладених Верховним Судом у своїх постановах, положення статті 183 ЦПК України не застосовуються до скарг на дії державних виконавців. До таких скарг застосовуються вимоги закону до позовних заяв. Тому встановивши, що скарга ОСОБА_1 , не відповідає вимогам закону, суд першої інстанції мав залишити її без руху, а не повертати її без розгляду. Зобов`язуючи апелянта подати скаргу на дії державного виконавця українською мовою, суд першої інстанції порушив абсолютне гарантоване Конституцією України право заявника на вільне використання російської мови.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 02.08.2021 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Холодногірського ВДВС та власне Холодногірського ВДВС в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» з посиланням на статті 447-450 ЦПК України, що розміщені у цьому розділі (а.с. 1).

Суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_1 її скаргу від 02.08.2021 без розгляду, послався на вимоги статті 183 ЦПК України до заяв з процесуальних питань (а.с. 4).

Відповідно до частини третьої статті 183 ЦПК України, що розміщена у параграфі 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 «Письмові заяви учасників справи» розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Стаття 183 ЦПК України визначає загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

У п. 6 ч. 1 ст. 183 ЦПК України зазначено що, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

В п. 7 ч. 1 ст. 183 ЦПК України вказано що, також повинна містити інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Колегія суддів відзначає, що не зважаючи на те, що у поданій 02.08.2021 скарзі ОСОБА_1 у якості учасників справи зазначила «заявника» та «відповідачів», а не «боржника», «стягувача» та «особу, дії якої оскаржуються», подана нею скарга по суті є скаргою на дії державного виконавця, поданою в порядку розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У частині першій статті 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження».

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 12.08.2021, не звернув уваги на те, що частиною другою статті 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосуються та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

А тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20), від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц (провадження № 61-1124св21), від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20 (провадження № 61-2247св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21).

Отже, суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_1 скаргу на дії державного виконавця Холодногірського ВДВС та власне Холодногірського ВДВС, з посиланням на статтю 183 ЦПК України, порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити, ухвалу суду від 12.08.2021 скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилання в ухвалі на те, що скарга в порушення вимог закону викладена російською мовою, могли бути підставою для залишення скарги ОСОБА_1 без руху, проте не є підставою для повернення скарги без розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук