ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 344/9277/20Головуючий у 1-й інстанції Шамотайло О.В.
Провадження № 22-ц/817/830/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Стецюк М.А.

та сторін представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Тинів І.Д.; ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 344/9277/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2021 року, ухваленого суддею Шамотайло О.В., повний текст рішення складений 07 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду в Тернопільській області від 25.02.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду в Тернопільській області від 25.02.2014 року у справі № 2-5195/2001 з нього проводиться стягнення аліментів в користь ОСОБА_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення сином повноліття.

На даний час у нього змінились обставини: він є особою похилого віку, досягнув 62-річного віку, має ряд складних хронічних захворювань, які потребують невідкладного лікування та постійного лікарського спостереження і санаторно-курортного оздоровлення, що є фінансово затратним. Він вжив всіх залежних та можливих від нього заходів щодо забезпечення дитини житлом в даний час та на майбутнє. Вважає, що розмір сплачуваних ним аліментів є надмірним в порівнянні з потребами дитини відповідного віку та використовуються відповідачем для власного матеріального забезпечення. А також вважає, що за рахунок раніше сплачених ним аліментних сум, розмір яких істотно перевищує максимально допустиму суму, матеріальне становище дитини об`єктивно покращилось.

За вказаних обставин, з урахуванням принципу пропорційності обох з батьків в матеріальному забезпеченні дитини вважає, що достатнім буде сплата ним аліментів в твердій грошовій сумі, а саме, в розмірі трьох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, який передбачений на день звернення ним з позовом до суду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, встановлений рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду в Тернопільській області від 25.02.2014 року по справі № 0907/2-5195/2011 шляхом стягнення в новому розмірі з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зменшивши їх з 1/4 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

З часу набрання рішенням законної сили припинено стягнення аліментів по виконавчому листу № 0907/2-5195/2011.

В решті вимог позову - відмовлено

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2021 року та винести рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку, що аліментами є обов`язок утримання одним членом сім`ї інших членів сім`ї, які потребують цього, у визначених законом випадках. Захищаючи права учасників таких правовідносин законодавець визначив, як мінімально допустимий розмір аліментів на одну дитину, так і максимально допустимий розмір аліментів, порядок же звернення за таким стягненням аліментів через суд може відбуватися у наказному чи у позовному провадженні і не впливає на кінцеву мету аліментних зобов`язань, за якої одна особа зобов`язана утримувати іншу, в даному випадку: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що кореспондується із статтею 51 Конституції України

ОСОБА_4 допустимий розмір аліментів встановлюється судом в тих випадках, якщо той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, в порядку наказного провадження. В такому випадку, розглядаючи справу в порядку наказного провадження, відповідно до частини 5 статті 183 СК України та пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, суд видає судовий наказ, відповідно до якого призначає стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Це відбувається в тому випадку, коли сплату аліментів і їх суму не оспорюють та стягують в розмірах, обумовлених Сімейним кодексом України.

Натомість, при розгляді спору щодо розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини (або зміни розміру аліментів) в порядку позовного провадження, встановлення судом такої максимальної межі розміру аліментів не передбачено нормами матеріального права.

Слід звернути увагу апеляційного суду на ту обставину, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі № 2-5195/2011 здійснювалось в порядку позовного провадження.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи справу в порядку позовного провадження, помилково застосував норми матеріального та процесуального права, якими врегульовано розгляд справи в порядку наказного провадження та обмеження стягнення аліментів їх максимальним розміром - не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Також потрібно зазначити, що у порівняні з 2014 роком в 2020 році дохід ОСОБА_1 зріс, сімейний стан не змінився, не одружений і на утриманні інших неповнолітніх дітей та перестарілих батьків чи інших непрацездатних утриманців не має.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта на те, що йому 62 роки, він має ряд складних хронічних захворювань, які потребують невідкладного лікування та постійного лікарського спостереження і санітарно-курортного оздоровлення, що є фінансово затратним.

ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які б підтверджували факт понесених ним матеріальних витрат на своє лікування, постійне лікарське спостереження та рекомендацій лікарів щодо санаторно-курортного оздоровлення або матеріальних витрат на таке оздоровлення.

ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи № 344/9277/20 тільки виписку із медичної карти амбулаторного хворого від 13.08.2019 року.

Стан здоров`я ОСОБА_1 , який він наводить у виписці з медичної картки амбулаторного хворого від 13.08.2019 року, нічим не відрізняється від того стану здоров`я, який він мав у березні 2013 року, тобто на час визначення судом розміру аліментів у розмірі 1/4 частки від отримуваних його доходів на утримання неповнолітньої дитини та про який вказано в описовій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.03.2013 року у справі № 2-5195/2011 і який не впливає на його спроможність сплачувати аліменти саме у розмірі 1/4 % частки від отримуваних доходів, як про це зазначив апеляційний суд Тернопільської області в своєму рішенні від 25.02.2014 року по справі №2-5195/2011 (№789/193/14).

Суд першої інстанції не врахував ту обставину, що ОСОБА_3 , є досить таки хворобливою дитиною, він страждає мікронефролітіазом нирок, це патологія нирок, яка виражається в застоюванні сечі в нирках та сечовивідних каналах та розвивається на тлі порушення обмінних процесів в організмі дитини, що потребує періодичного лікування.

Крім того, ОСОБА_3 , як і його батько, схильний до повноти, в своїх повних 11 років його вага становить 83 кг, незважаючи на те, що він постійно займається спортом, відвідує тренажерний зал (одне заняття в якому 250 грн.), у свій вік він уже страждає ожирінням, що потребує постійного дотримання дієтичного харчування, тривалого лікування та постійного лікарського нагляду.

В заявленому позові ОСОБА_1 зазначив, що він вважає, що розмір сплачуваних ним аліментів є надмірним в порівнянні з потребами дитини у відповідному віці та використовуються відповідачем для власного матеріального забезпечення.

Звертаємо увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що неповнолітній син позивача ОСОБА_3 залишився без житла і на даний час немає де проживати. Позивач у травні 2015 року вигнав свого 5-ти річного сина з власної квартири АДРЕСА_3 .

Також, при ухваленні рішення суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зміні розміру аліментів, встановленого рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду в Тернопільській області від 25.02.2014 року у справі № 090/2-5195/2011 на менший розмір - до 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, Івано-Франківський міський суд вийшов за межі позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 у справі №344/9277/20, тим самим порушив принцип диспозитивності, що в свою чергу дає підстави визнати таке рішення незаконним та скасувати його.

В апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тинів І.Д. просить змінити рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі трьох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, що на день подання даної апеляційної скарги складає суму в розмірі 7185 грн. щомісячно.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Тинів І.Д. зазначив, що рішення суду ухвалене при неповному врахуванні фактичних обставин справи, відповідно порушенні норми матеріального та процесуального права.

На даний час на дитину щомісячно утримуються аліменти, розмір яких становить понад 45 000 грн., який є надмірним з потребами дитини у відповідному віці та вдвічі перевищує максимально допустимий розмір аліментів. Отже, такий розмір аліментів явно є не співрозмірний з реальними потребами дитини, незмінність матеріально становища позивача не повинно трактуватись, як необхідність збільшення витрат на сплату аліментів, оскільки, розмір аліментів визначається необхідністю і потребами дитини, а не можливостями платника. Таким чином, суд першої інстанції не врахував обставини надмірного забезпечення дитини фінансовими ресурсами, які нею самостійно не витрачаються.

Протягом 2020-2021 років і на даний час стягнення аліментів перевищує більш, ніж вдвічі допустимий максимальний розмір. Способи та джерела витрат аліментів у таких сумах в користь дитини відповідачем не підтверджуються. А відтак, таке стягнення не відповідає дійсним інтересам неповнолітнього сина.

Суд першої інстанції не врахував, що платником аліментів здійснено повне забезпечення житлових прав дитини. А саме, 26 квітня 2013 року позивач, діючи в інтересах малолітньої дитини уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, розташованої у АДРЕСА_2 , де у п. 11 зазначено, що квартира придбана для неповнолітнього сина ОСОБА_3 , тобто саме для забезпечення малолітньої дитини, як на момент придбання, так і в майбутньому самостійним житлом.

Слід зауважити, що дитина фактично є зареєстрованою із ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 , а насправді проживає за місцем реєстрації матері, тобто за адресою: АДРЕСА_4 , у квартирі, де гарантовані житлові права дитини. Таким чином, ОСОБА_1 самостійно та повністю прийняв на себе обов`язок по забезпеченню житлових прав дитини, а також несе усі витрати по утриманню цього житла сплачуючи квартплату та комунальні послуги. Надане позивачем для проживання житло є повністю обладнане меблями та побутовою технікою, а тому потреби в придбанні цих речей у відповідачки не виникає.

Представник ОСОБА_1 адвокат Тинів І.Д. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначив, що положеннями ч. 5 ст. 183 СК України законодавець з урахуванням потреб дитини обмежив максимальний розмір аліментів не більше як десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, при визначенні способу стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів.

Позовне провадження чи наказне провадження при вирішенні питання щодо стягнення аліментів, це лише процесуальні форми звернення до суду особи для забезпечення її права на отримання аліментів, і встановлення обмежень максимального розміру аліментів не може ставитись в залежність від застосування процесуальних форм звернення особи до суду.

Матеріальний стан платника аліментів та його доходи в сукупності з іншими обставинами враховуються при визначенні розміру аліментів у частці від доходу платника. При цьому, обмеження максимального розміру аліментів мають на меті створити умови саме для забезпечення дитини, а не для створення передумов щодо здійснення інших витрат поза межами інтересів дитини.

Фактично, відповідачка використовує аліменти для власного матеріального забезпечення, а не в інтересах неповнолітнього сина. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, критерієм визначення розміру аліментів є їх співмірність з потребами дитини, що визначається об`єктивною достатністю грошового забезпечення. На даний час на дитину щомісячно утримуються аліменти, розмір яких становить понад 45 000 грн., який є надмірним з потребами дитини у відповідному віці та вдвічі перевищує максимально допустимий розмір аліментів. Отже, такий розмір аліментів є явно неспівмірним з реальними потребами дитини.

Слід зазначити, що відповідачка жодним чином не погоджує питання виховання та проживання дитини з нею, витрачає аліменти на власний розсуд, самостійно визначає потреби дитини та необхідність у їх фінансуванні без погодження з ним.

З урахуванням викладеного, по змісту апеляційної скарги апелянт не наводить конкретних і чітко визначених обставин здійснення фактичних щомісячних витрат на утримання дитини, які б перевищували 10-ти кратний мінімальний розмір прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Не має посилань на реальні потреби дитини підтверджені доказами щодо забезпечення її гідного проживання, що вимагало б підвищеного розміру сплати аліментів.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва І.Д. у якому зазначила, що фінансові можливості, стан здоров`я та умови життя платника аліментів ОСОБА_1 дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) без будь-яких їх обмежень максимальним розміром, оскільки загальна сума його грошового доходу від отримуваної зарплати на посаді судді Івано-Франківського апеляційного суду та від отримуваної пенсії, в 2019 році становила - 1 821 289,00 грн, а в 2020 році - 2 122 377,00 грн., сума банківських грошових вкладень становить - 44 739 грн.

Також слід зазначити, що платник аліментів ОСОБА_1 не страждає хронічними захворюваннями, не є інвалідом, маючи 64 роки, його стан здоров`я задовільний. Реальність зазначених в апеляційній скарзі доводів про те, що в силу свого віку ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань, які потребують невідкладного лікування та постійного лікарського спостереження і санаторно- курортного оздоровлення, що є фінансово затратним - не підтверджено жодними медичними документами та не надано суду жодних документів, які б свідчили про понесені ним витрати на своє лікування.

В той же час, неповнолітній ОСОБА_3 страждає мікронефролітіазом нирок, підвищеною інсулінорезистенцією на межі II ступеню, порушенням жовчного міхура, жировою хворобою печінки.

Житлові умови дитини в квартирі АДРЕСА_5 є вкрай непридатними для належного рівня її життя, духовного, морального і соціального розвитку.

Дитина проживає з мамою в бараку (на так званому БАМі), тобто в будинку в якому на поверсі один загальний довгий коридор з якого здійснюється вхід до однокімнатних квартир, які вміщують одну кімнату розміром 6x4 м., кухню, розміром 2x2,5м, ванну разом з туалетом розміром 2x1,8м. та вузенький коридор. У вищевказаній квартирі постійно відчувається неприємний запах, панує сирість, що створює дискомфорт для постійного перебування дитини в такому приміщенні. В даному будинку в основному проживають перестарілі пенсіонери та люди неадекватної поведінки, які зловживають спиртними напоями й наркотичними засобами та мають неодноразову судимість. Біля під`їзду вказаного будинку, за період нашого проживання з травня 2015 року по даний час, вже було вчинено два умисних вбивства.

В зв`язку з такими обставинами та з урахуванням того, що дитина постійно протягом 2019-2020 року перебувала на дистанційному навчанні, і йому було страшно самому знаходитись в даній квартирі (оскільки протягом робочого часу його мама знаходилась на роботі), то по мірі можливості, ми з сином ОСОБА_3 проживали у квартирі моєї тітки по АДРЕСА_6 , користуючись тим, що остання, разом з своєю донькою періодично їздить на заробітки за кордон. На час канікул неповнолітній син завжди знаходиться в селі, у бабусі та дідуся (батьків відповідачки по справі).

Прописана в пункті 11 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 від 26 лютого 2013 року умова про те, що вищевказана квартира придбана ОСОБА_1 для його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , яка в майбутньому буде йому подарована, не дає неповнолітньому сину ОСОБА_3 жодних правових підстав щодо володіння, користування та розпорядження цією квартирою, відповідно до положень ч. ч. 1-2 статті 319 ЦК України. Відповідно у позивача відсутні будь-які підстави для посилання на ч. ч. 1.2 ст. 190 СК України, щодо припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям дитиною права власності на нерухоме майно.

В зв`язку з вище викладеними обставинами, крім витрат на лікування, на навчання, на розумовий та фізичний розвиток дитини, на харчування, одяг та взуття, а також на інші витрати життєдіяльності неповнолітнього ОСОБА_3 , він потребує ще належного житла для постійного проживання. А тому будь-які кошти, які вдається зекономити від отриманих аліментних платежів не витрачаються відповідачкою ОСОБА_2 на власні потреби (як про це зазначає в апеляційній скарзі апелянт-позивач), а накопичуються для купівлі неповнолітньому сину ОСОБА_3 належної квартири для його постійного проживання, щоб його звідти уже ніхто не виганяв так, як вигнав його батько ОСОБА_1 з власної квартири, що на АДРЕСА_6 .

Позивач категорично відрікся від свого сина ОСОБА_1 , він не то що не хоче бачитись з сином, він навіть не хоче з ним спілкуватись. В той же час, як його 12-річний син дуже потребує уваги із сторони свого батька.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній, а проти апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва І.Д. заперечила.

Представник ОСОБА_1 адвокат Тинів І.Д. свою апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, а проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Тинів І.Д. до задоволення не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково і змінюючи розмір аліментів та обмежуючи максимальний розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має постійне місце праці, стабільний заробіток, є особою похилого віку, несе періодичні витрати на обстеження та лікування, обов`язок обох батьків утримувати дитину.

Однак, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 02 червня 2015 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1, а.с.28).

ОСОБА_3 зареєстрований із ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 , але проживає за місцем реєстрації матері АДРЕСА_4 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.03.2013 року у справі №2-5195/2011 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 жителя АДРЕСА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення ним повноліття (том 1, а.с.7-9).

Рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду в Тернопільській області 25.02.2014 року, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.03.2013 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини скасовано і ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення ним повноліття (том 1, а.с.17-19).

На підставі вказаного рішення суду 08.04.2014 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист (том 1, а.с.21).

В поданій до суду заяві позивач просить розмір аліментів визначений рішенням Колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду в Тернопільській області 25.02.2014 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 змінити та зменшити з 1/4 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 6 654 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що на даний час у нього змінились обставини, він є особою похилого віку, має ряд складних хронічних захворювань, які потребують невідкладного лікування та постійного лікарського спостереження і санітарно-курортного оздоровлення, що є фінансово затратним.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною першою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СКУ).

Отже, виходячи із вище згаданої норми матеріального права з позовом про зміну способу стягнення аліментів незалежно від провадження (наказне чи позовне) належить стягувачу аліментів.

Платник аліментів не може вимагати зміни способу їх стягнення. Його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення.

Вимогу про зміну розміру аліментів може заявити як платник аліментів, так і їх одержувач.

Для зміни розміру аліментів необхідно, щоб у сімейному або ж матеріальному становищі батьків дитини настали якісь зміни.

Враховуючи зміст ст. 181,182 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Нормами статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17 травня 2017 року № 2037-VII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Частина 3 статті 183 СК України вказує, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Як вбачається із попередніх рішень суду першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів розглядались у позовному провадженні.

Отже, обмежуючи максимальний розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував, що максимальний розмір аліментів законодавством визначений лише у разі, якщо стягнення здійснюється за судовим наказом. При розгляді справи у позовному провадженні максимальний розмір аліментів не передбачений, чим спростовуються посилання представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва І.Д. про те, що на даний час на дитину щомісячно утримуються аліменти, розмір яких становить понад 45 000 грн., який є надмірним з потребами дитини у відповідному віці та вдвічі перевищує максимально допустимий розмір аліментів.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що розмір доходу ОСОБА_1 у 2020-2021 роках помітно зріс у порівняні із іншими роками, що підтверджується довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.10.2020 року про доходи та повідомленням від 01.04.2021 року ОСОБА_1 , як суб`єкта декларування, про суттєві зміни в майновому стані.

З 2018 року ОСОБА_1 отримує щомісячно пенсію в розмірі 13904 грн.

Згідно даних щорічної декларації за 2020 рік ОСОБА_1 має у власності наступні грошові активи та майно:

- готівкові збереження в загальній сумі 1 500 000 гривень;

-банківські вкладення в загальній сумі 44 739 грн., які він зберігає в АТ КБ «Приватбанк»;

- автомобіль, вартістю 240 000 грн;

- квартира трикімнатна, загальною площею 66,6 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартира двокімнатна, загальною площею 50,1 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ;

- квартира однокімнатна, загальною площею 30,7 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частки власності житлового будинку, загальною площею 80 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 ;

- земельна ділянка, загальною площею 9 798 м2, яка знаходиться в с. Великий Рожен Косівського району Івано-Франківської області;

- земельна ділянка, загальною площею 8 881м2, яка знаходиться в с. Великий Рожен Косівського району Івано-Франківської області.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що сам по собі факт встановлення на законодавчому рівні відповідного прожиткового мінімуму для дитини певного віку не свідчить про те, що такий розмір аліментів здатний забезпечити належну реалізацію визначеного ст. 27 Конвенції ООН про права дитини права останньої на необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку рівень життя, в той час як саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, та не свідчить, що розмір стягуваних аліментів повинен бути наближеним до розміру прожиткового мінімуму, так як обставини, що впливають на розмір аліментів встановлені ст. 182 СК України й серед таких обставин відсутнє будь-яке посилання на співвідношення розміру призначуваних судом аліментів до відповідного розміру прожиткового мінімуму. Розмір отриманих ОСОБА_1 щомісячних доходів дозволяє йому проводити сплату аліментів у визначеній судом сумі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 жодних доказів, які б підтверджували факт понесення ним матеріальних витрат на своє лікування, постійне лікарське спостереження та рекомендацій лікарів щодо його санаторно-курортного оздоровлення або матеріальних витрат на таке оздоровлення ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не подав.

Стан здоров`я ОСОБА_1 , про який зазначено у виписці з медичної картки амбулаторного хворого від 13.08.2019 року, нічим не відрізняється від того стану здоров`я, який мався у ОСОБА_1 в березні 2013 року на час визначення судом розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та про який вказано в описовій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.03.2013 року по справі № 2-5195/2011 і який не впливає на спроможність ОСОБА_1 працювати на займаній посаді та сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від отримуваних доходів, як про це зазначив апеляційний суд Тернопільської області в своєму рішенні від 25.02.2014 року у справі № 789/193/14 (№ 2-5195/2011).

ОСОБА_1 не є інвалідом, на стаціонарному лікуванні не лікувався, грошових коштів на своє лікування не витрачає, є працездатним, продовжує працювати суддею Івано-Франківського апеляційного суду, крім того отримує пенсію, інших неповнолітніх дітей, перестарілих батьків та непрацездатних утриманців не має.

Голослівними є посилання ОСОБА_1 в апеляційне скарзі про те, що він здійснив повне забезпечення житлових прав дитини, а саме, 26 квітня 2013 року, діючи в інтересах малолітньої дитини уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, розташованої у АДРЕСА_2 (пункт 11 ).

Що ж стосується посилань апелянта ОСОБА_1 на те, що він вирішив житлові питання сина, придбавши 26 квітня 2013 року квартири АДРЕСА_5 для сина, то колегія суддів їх оцінює критично, оскільки власником квартири є позивач. В пункті 11 договору зазначено, що вищевказана квартира придбана ОСОБА_1 для його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , яка в майбутньому буде йому подарована і нотаріально посвідчення. Однак на момент розгляду справи умови даного пункту не виконані, що відповідно до положень ч.ч. 1-2 статті 319 ЦК України не дає неповнолітньому сину жодних правових підстав щодо володіння, користування та розпорядження цією квартирою.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що його син не є інвалідом та не потребує особливого догляду, а стягнений розмір аліментів перевищує більш, ніж удвічі допустимий максимальний розмір, оскільки максимальний розмір аліментів може бути визначений за судовим наказом, а не при розгляді справи в позовному провадженні. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що його син ОСОБА_5 хворіє мікронефролітіазом нирок, схильний до повноти, страждає ожирінням на свій вік, потребує дієтичного харчування та тривалого лікування, постійного лікарського нагляду, йому частіше потрібно купляти речі, взуття та інші необхідні речі.

В зв`язку із тим, що син сторін перебуває у періоді посиленого росту та фізичного розвитку, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 взмозі сплачувати аліменти на утримання єдиного неповнолітнього сина у розмірі, визначеному по рішенню суду від 25.02.2014 року для повноцінного його фізичного та духовного розвитку.

Не відповідають дійсності доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 витрачає аліментні кошти на задоволення своїх потреб, оскільки в матеріалах справи відсутні підтверджуючі докази щодо таких витрат. В апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснила, що вона працює адвокатом і середній її дохід в місяць становить приблизно 29-30 тисяч гривень. Вона, як матір, витрачає значну частину своїх коштів на утримання дитини, частину коштів від отриманих аліментів обмінює на долари для придбання сину квартири. На даний час уже зібрано приблизно 21 тисяча доларів (з її слів). На утриманні нею аліменти придбала сину ноутбук вартістю 20098,90 грн, телефон 9823,90 грн, оплачує інтернет, додаткові заняття із вчителем іноземної мови, спортивні секції та інші витрати, необхідні для нормального розвитку дитини.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зміни розміру (зменшення) аліментів, визначених судовим рішенням із 1/4 частки його доходів до трьох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до задоволення не підлягають, оскільки останній не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що його майновий стан погіршився. Матеріали справи навпаки містять докази щодо покращення його матеріального стану. Відсутні докази щодо зміни його сімейного становища.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з висновком суду стосовно установлення обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та не відповідає дійсним обставинам справи, тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду скасувати та у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тиніва Ігора Дмитровича - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак