Номер провадження: 22-ц/813/1655/21
Номер справи місцевого суду: 521/3257/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М .

суддів: Громіка Р.Д., Дрішлюка І.А.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

у судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу Адвокатського бюро «Коломієць Лігал Консалтін» в особі керівника Коломієць Ярослава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року за заявою адвоката Цимбал Сергія Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНІ-ІНВЕСТ», Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсним договору, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів,-

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНІ-ІНВЕСТ», Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсним договору, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів, за яким просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав №71/МТ16/16 від 15.08.2016, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНІ-ІНВЕСТ» () і ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 17932879 від 09.12.2016; запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32832890 від 09.12.2016р., державний реєстратор - Гайова Яна Анатоліївна, Юридичний департамент Одеської міської ради);

- визнати недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 13.02.2019, з реалізації 618/1000 частин нежитлового приміщення, площею 463,40 м2, за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення №102, номер лота 327224, та складений за наслідками їх проведення протокол №387778 проведення електронних торгів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року провадження у справі за вказаним позовом відкрито.

Одночасно, 22 лютого 2019 року адвокат Цимбал С.Ю. в інтересах позивачки ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій представник позивача просив суд вжити заходи забезпечення позову, спрямовані на запобігання переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, права на яке оспорюється в межах даної справи, до іншої особи та подальшому його відчуженню, а саме:

-заборонити державним виконавцям Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області складати акт про проведені спірні електронні торги;

- заборонити начальнику Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області або будь-якій іншій особі, що уповноважена на виконання його обов`язків, затверджувати акт про проведені спірні електронні торги;

- заборонити нотаріусам за місцезнаходженням спірного майна видавати свідоцтво про придбання спірного нерухомого майна зі спірних електронних торгів;

- заборонити особам та органам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на спірне майно.

Необхідність таких заходів забезпечення позову обґрунтовується тим, що в разі їх невжиття ефективний захист прав позивачки ОСОБА_2 буде істотно ускладнений: майно ОСОБА_3 , яке було набуто ним незаконно та до складу якого входить нежитлове приміщення, належне позивачу, буде відчужено третій особі, що зведе нанівець результат розгляду цієї справи, ініційованої позивачем для захисту своїх прав і забезпечення правової визначеності усунення подвійної реєстрації права власності двох осіб на той самий об`єкт. В такому разі зазначена подвійна реєстрація залишиться, хоча і зміниться один із суб`єктів права власності ( ОСОБА_3 буде замінений на третю особу), що зумовить необхідність подання нового позову вже до нового власника. Загроза істотного ускладнення ефективного захисту прав позивача є реальною, оскільки з відомостей веб-сайту ДП «СЕТАМ» вбачається, що процедура відчуження спірного майна, наслідком чого стане реєстрація прав на нього за новим власником, вже триває.

Ухвалою Малиновського районного суду від 19 лютого 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Суд заборонив державним виконавцям Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області складати акт про електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 13.02.2019р., реєстраційний номер лота 327224, з реалізації 618/1000 частини нежитлового приміщення №102, площею 463,40 м2, за адресою: АДРЕСА_2 (протокол №387778 проведення електронних торгів);

заборонив начальнику Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області або будь-якій іншій особі, що уповноважена на виконання його обов`язків, затверджувати акт про електронні торги, проведені ДП «СЕТАМ» 13.02.2019, реєстраційний номер лота 327224, з реалізації 618/1000 частини нежитлового приміщення №102, площею 463,40 м2, за адресою: АДРЕСА_2 (протокол №387778 проведення електронних торгів);

заборонив нотаріусам Одеського міського нотаріального округу видавати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна - 618/1000 частин нежитлового приміщення №102, площею 463,40 м2, за адресою: АДРЕСА_2 за результатами електронних торгів, проведених ДП «СЕТАМ» 13.02.2019 (реєстраційний номер лота 327224, протокол №387778 проведення електронних торгів);

заборонив державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно - 618/1000 частин нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №102, номер запису про право власності 17932879 від 09.12.2016, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32832890 від 09.12.2016р., державний реєстратор - Гайова Яна Анатоліївна, Юридичний департамент Одеської міської ради.

В апеляційній скарзі Адвокатське бюро «Коломієць Лігал Консалтін» в особі керівника Коломієць Ярослава Володимировича в інтересах третьої особи ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Розгляд справи призначено на 27 січня 2021 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 10 лютого 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судом норм чинного законодавства України при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частин 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

В силу вимог частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що, враховуючи, що предметом позову є оспорювання договору купівлі-продажу майнових прав №71/МТ16/16 від 15.08.2016р., на підставі якого ОСОБА_3 було набуто майнові права на нежитлове приміщення №102 по АДРЕСА_2 , частиною якого, за твердження відповідача, є нежитлове приміщення №113-нп, майнові права на яке належали позивачу з 2012 року; скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 ; визнання недійсними електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів, на яких було виставлено для реалізації відповідне майно, до складу якого увійшло майно позивача, в межах стягнення боргу з ОСОБА_3 , на офіційному веб-сайті організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» наявна інформація про стан оспорюванних електронних торгів:торги проведено 13.02.2019р.; переможцем визначено Учасника 9; сам аукціон перебуває на етапі складання акту; з протоколу проведення електронних торгів №387778 вбачається, що продавцем виступає орган ДВС Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у цьому суді відкрито провадження за цим позовом, позивач вважає, що з його власності необґрунтовано вибуло нерухоме майно, що є предметом спору, тому є законні підстави вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії зі спірним майном до виконання рішенням суду.

Посилання Адвокатського бюро «Коломієць Лігал Консалтін» в особі керівника Коломієць Ярослава Володимировича в інтересах третьої особи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, не приймаються до уваги за таких підстав.

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1,2 статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову» (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16).

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, викладених у п. 4 постанови, «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

«При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги» (п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна від 03 червня 2016 року №5).

Одним з критеріїв обґрунтованості заяви про забезпечення позову є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення у майбутньому.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Так, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник позивача посилається на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду й доводить це належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «... якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Аналізуючи зазначені норми права та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, правові висновки Верховного Суду України, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції пересвідчився в тому, що позивач навів достатніх правових підстав забезпечення позову саме шляхом заборони вчиняти дії по відчуженню предмету спору, надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову, саме у такий спосіб, навів мотивів щодо співмірності із заявленими вимогами між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та перевірив наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

У виділених матеріалах справи наявні достатні та об`єктивні докази у підтвердженні того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Аналізуючи зазначені норми процесуального права, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення статей 149, 150 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, та правильно виходив з наявності законних підстав для забезпечення позову.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення процесуального питання щодо забезпечення позову.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про скасування заходів забезпечення позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адвокатського бюро «Коломієць Лігал Консалтін» в особі керівника Коломієць Ярослава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 10 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік