Справа №443/2130/18
Провадження №2/443/267/21
РІШЕННЯ

іменем України

09 лютого 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінко Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовною заявою в якій, з урахуванням заяви зменшення позовних вимог, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що спірний житловий будинок, АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 - голова колгоспного двору, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер голова колгоспного двору ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , з яким вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка звернувся до нотаріуса з приводу оформлення спадкового майна, проте отримала відмову у оформленні спадкового майна. Вказана відмова мотивована тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Окрім того, інші члени колгопного двору не претендують та відмовляються від спадкового майна у цьому дворі.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою суду від 25.01.2019 провадження у справі відкрито.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г.

Ухвалою суду 20.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 12.10.2020.

12.10.2020 розгляд справи відкладено на 09.02.2021.

Розгляд справи по суті відбувся 09.02.2021.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву про зменшення позовних вмиог підтримує в повному обсязі.. Відповідач, ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідач на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна в користь позивачки ОСОБА_1 .

Відповідачка, ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідачка на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна в користь позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_5 - голова колгоспного двору, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/6 частці майна. /а.с.18/.

Згідно довідки Стрийського МБТІ від 17.07.2018 № 1363 житловий будинок по АДРЕСА_1 рік забудови - 1976, а загальна площа вказаного будинку становить 83,8 кв.м./а.с. 27/.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 85 роки, помер ОСОБА_5 , про що 18.03.2002 зроблено запис № 2 та Лівчицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 18.03.2002 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.9/.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складалася із права на майно у колгоспному дворі, розташованому у АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 26.06.2018 № 278 заповіт ОСОБА_5 у виконкомі Гніздичівської селищної ради не посвідчувався./а.с.19/.

Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлого за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_8 , яка до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, своїх прав на спадкове майно не оформила, тому відповідно до вимог статей 529, 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та фактично стала власницею 2/6 частки спірного майна у колгоспному дворі /1/6+1/6/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 87 років померла ОСОБА_8 про що 25.03.2011 зроблено відповідний актовий запис № 6 та Лівчицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ./а.с.81/.

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 04.09.2017 № 308 заповіт ОСОБА_8 у виконкомі Гніздичівської селищної ради не посвідчувався. На момент смерті разом із нею проживав її син ОСОБА_4 /а.с.59/.

Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлої за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із ОСОБА_8 проживав і був зареєстрований її син ОСОБА_4 , який до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не звертався, своїх прав на спадкове майно не оформив, тому відповідно до вимог статті 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та фактично став власником 3/6 частки спірного майна у колгоспному дворі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років помер ОСОБА_4 про що 14.08.2017 зроблено відповідний актовий запис № 68 та 14.08.2017 виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ./а.с.101/.

Згідно довідки виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 14.11.2018 № 614 заповіт ОСОБА_4 у виконкомі Гніздичівської селищної ради не посвідчувався. На момент смерті разом із ним проживала його дружина - ОСОБА_2 , його син ОСОБА_3 , його донька та позивачка по справі ОСОБА_1 та його малолітній внук - ОСОБА_9 /а.с.20/.

Спадкоємцями першої черги майна померлого ОСОБА_4 є його дружина та діти - позивачка ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19.01.1985 батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_4 /а.с.16/.

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_10 та ОСОБА_7 13.09.2010 зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».

Згідно заяви від 05.02.2021 посвідченої старостою села Лівчиці Гніздичівської селищної ради ОСОБА_12 , ОСОБА_3 на частку в майні колгоспного двору не претендує та відмовляєтьсяу спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 .

Згідно заяви від 04.02.2021 посвідченої старостою села Лівчиці Гніздичівської селищної ради ОСОБА_12 , ОСОБА_2 на частку в майні колгоспного двору не претендує та відмовляєтьсяу спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 .

У подальшому для оформлення свої спадкових прав позивач звернувся до нотаріуса, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами , що знаходиться по АДРЕСА_1 , є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а.с.11/

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, до правовідносин щодо спадкування ОСОБА_6 частки в майні колгоспного двору після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка

належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 суд застосовує ЦК України від 16.01.2003.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, оскільки ОСОБА_1 успадкувала 3/6 частини спірного будинку за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на момент смерті проживала разом із ним та є такою, що фактично прийняла спадщину. Таким чином, позивачка фактично стала власницею 4/6 спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/6 частка майна. (3/6+1/6) .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить право власності на частки майна спірного будинковолодіння у розмір 1/6 частки кожному, однак як встановлено судом вони, на частку майна в колгоспному дворі не претендують, що підтверджується їхніми заявами наявними в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують відповідачі, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3.

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: адреса: АДРЕСА_3.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_3.

Суддя Р.Г. Равлінко