Справа №461/7440/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Степанюк Ю.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01.04.2019 року у розмірі 1 800, 00 (одна тисяча вісімсот) доларів США.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що згідно розписки від 01.04.2019 року, підписаною адміністратором СТРЦ «Спартак» Бучко Софією Юріївною, така отримала від ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 1 800 доларів США як зобов`язання підписати договір оренди під автомийку з TOB «Мережа ЕКО Мийок» до 14.04.2019 року та після підписання договору виставити рахунок згідно передбачених договором умов, після оплати якого ОСОБА_3 зобов`язується повернути ОСОБА_2 суму 1 800,00 доларів США взамін на оформлену розписку. Факт отримання відповідачем позики підтверджується вказаною розпискою. В процесі погодження умов співпраці, розроблення проекту договору сторонам не вдалося дійти згоди щодо умов співпраці та укладення договору між TOB «Мережа ЕКО Мийок» та TOB «Львівбудмакс-Інвест» (власником СТРЦ «Спартак»), а відтак зобов`язання відповідача щодо підписання договору оренди приміщення до 14.04.2019 року виконане не було. 13.01.2020 року року Галицьким районним судом м. Львова прийнято рішення по справі № 461/6875/19 (суддя Волоско І.Р.), яким в задоволенні позову було відмовлено. Судом визнано посилання позивача на статтю 1212 ЦК України з вимогою про стягнення 1 800 доларів США, як майна набутого або збереженого відповідачем за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави необгрунтованою, та вказано, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Постановою Львівського апеляційного суду від 13.04.2020 року Рішення Галицького районного суду міста Львова від 13.01.2020 року - залишено без змін. 21.04.2020 року та 27.05.2020 року позивачем сформовано відповідачу вимоги про повернення позики згідно розписки від 01.04.2019 року. Вказані вимоги скеровані відповідачу за адресою місця проживання/місця реєстрації ФОП: АДРЕСА_2 та за адресою місця роботи: АДРЕСА_3 . Однак, як вбачається із відомостей поштових відправлень № 110, 129, 989 поштове відправлення не вручено у зв`язку з відмовою адресата від одержання/за закінченням терміну зберігання. Окрім того, відповідачу відомо про наявність вимоги про повернення коштів з моменту отримання позовної в справі № 461/6875/19 та забезпечення участі в судовому розгляді уповноваженого представника.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09.10.2020 року відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, забезпечив явку уповноваженого представника, який позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив задоволити позов повністю.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання 03.11.2020 року не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації. Конверт із вмістом судової повістки вернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою».

В судове засідання 02.12.2020 року відповідач не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації. Конверт із вмістом судової повістки вернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою».

В судове засідання 10.12.2020 року відповідач не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на самоізоляції.

В судове засідання 11.01.2021 року відповідач не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою.

Відповідач у судове засідання 09.02.2021 року не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації. Конверт із вмістом судової повістки вернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього, відповідача повідомлено про судове засідання телефонограмою.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому відповідач, в силу п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 9 ст. 130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи до суду не надходило.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 1 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було складено розписку, за умовами якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 800,00 доларів США, як зобов`язання підписати договір оренди під автомийку до 14 квітня 2019 року. В якій зазаначено, що ОСОБА_3 , в особі адміністратора СТРЦ «Спартак», отримала від ОСОБА_2 суму в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) доларів США, як зобов`язання підписати договір оренди під автомийку з ТОВ «Мережа ЕКО Мийок» до 14.04.2019 року, та після підписання договору виставити рахунок згідно передбачених договором умов, після оплати якого, ОСОБА_3 зобов`язується повернути ОСОБА_2 суму в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) доларів США взамін на оформлену відповідачем розписку.

Зі змісту Розписки вбачається, що ОСОБА_3 своїм підписом засвідчила факт отримання від ОСОБА_2 суму в розмірі 1800 доларів США , як зобов`язання підписання договору оренди під автомийку ТОВ «Мережа ЕКО Мийок» до 14.04.2019 року та після підписання договору виставити рахунок згідно передбачених договором умов, після оплати якого ОСОБА_3 зобов`язується повернути ОСОБА_2 суму в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) доларів США взамін на оформлену відповідачем розписку. В розписці не встановлено строк повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 21.04.2020 року та 27.05.2020 року на адресу реєстрації та місця проживання ОСОБА_3 направив вимоги про повернення позики протягом тридцяти днів від дня отримання даної вимоги.

Відповідно до трекінгу АТ «Укрпошта» поштове відправлення ОСОБА_3 не отримано у зв`язку з «інші причини».

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13.01.2020 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівбудмакс-Інвест» про стягнення коштів за розпискою встановлено, що сторони спору позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 уклали між собою письмовий договір позики на суму 1800 доларів США.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13.04.2020 року встановлено, що зі змісту розписки від 01.04.2019 року вбачається, що між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 1800 доларів США, які вона зобов`язалась повернути.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином ті обставини, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує саме договір позики вже встановленні рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13.01.2020 року.

Згідно з приписами частини 1 статті 509 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку між сторонами був укладений договір не посвідчений нотаріально та оформлений розпискою.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першох статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язаня з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Вищезазначена правова позиція визначена Великою Палатою ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належним чином не повернула отриману суму позики, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 247, 259, 351 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики у розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 12.02.2021 р.

Головуючий В.Є.Радченко