ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/159/21 Справа № 214/3083/18 Суддя у 1-й інстанції - Хомініч С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання : Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради,

особа, яка подає апеляційну скаргу - прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року, ухваленого суддею Хомініч С.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності в порядку набувальної давності. Позов мотивовано тим, що в 2004 році вона працювала двірником в КЖП № 25, власного житла не мала, на квартирному обліку в жодній установі не перебувала. Вона написала заяву 05.11.2004 року директору КЖП № 25 щодо зарахування її на квартирний облік, так як власного житла в неї не було. На підставі вказаної заяви в 2004 році її вселили до квартири АДРЕСА_1 . Позивач за власні кошти зробила ремонт, оскільки до її заселення у квартирі сталася пожежа, тому квартира фактично не була придатна до експлуатації. Позивач протягом останніх 13 років проживає в цій квартирі, сплачує комунальні послуги, за електроенергію, та інші комунальні витрати. Добросовісно та відкрито володіє спірним майном більше 10 років. Позивач не знає хто володів квартирою до моменту її вселення в неї, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на двокімнатну квартиру, загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., що розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись із рішенням суду, Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради подав 22 березня 2019 року апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року задоволено заяву представника Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про відмову від апеляційної скарги, апеляційне провадження закрито.

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення спричинив порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, оскільки за відсутності спадкоємців після померлого ОСОБА_2 , спадщина у вигляді спірного майна (квартири), яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, перейшла в порядку ст.555ЦК України в редакції 1963 року, ЗУ «Про власність№ № 697-Х11 від 07.02.1991 у власність держави (комунальну власність).

Крім того, Криворізька міська рада Дніпропетровської області, не залучена до участі у справі в якості відповідача, що позбавило її права на оскарження рішення суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів безперервного, відкритого та добросовісного володіння нерухомим майном, наявні в матеріалах справи квитанції про сплату за надання комунальних послуг у жодному разі не підтверджують факт безперервного володіння позивачем спірним майном з 2004 року, інших доказів безперервного володіння спірним майном позивачем не надано.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника прокуратури Волкогон Т.В. в режимі онлайн зв`язку підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити позивача, позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , які кожен окремо заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, представника відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради - Посувайло Я.О. яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала двірником в КЖБ № 25. В зв`язку з тим, що не мала власного житла в м. Кривому Розі, вона 05.11.2004 звернулася до директора КЖБ № 25 із заявою в якій просила поставити її на квартирний облік (а.с. 6).

На підставі вказаної заяви в 2004 році позивача ОСОБА_1 вселили до квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації наданої КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 637 від 25.05.2018 станом на 31.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 1655 (а.с. 83,152).

Відповідно до листа завідуючої сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. від 21.12.2018 року з заявами про прийняття або про відмову від спадщини у передбачений ст. 1270 ЦК України строк після смерті ОСОБА_2 , ніхто не звертався. В архівних матеріалах сьомої Криворізької державної нотаріальної контори станом на 21.12.2018 року не міститься даних щодо звернення будь-кого зі спадкоємців ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа після його смерті не заводилася (а.с. 149).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, що позивач на протязі 13 років безперервно відкрито та добросовісно користується спірною квартирою.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК Українивизначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК Українивизначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно із статтею 328 ЦК Українинабувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК Українинеобхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Колегією суддів встановлено, що власник спірної квартири ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до листа завідуючої Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. від 21.12.2018 року з заявами про прийняття або про відмову від спадщини у передбачений ст. 1270 ЦК України строк після смерті ОСОБА_2 , ніхто не звертався. В архівних матеріалах Сьомої криворізької державної нотаріальної контори станом на 21.12.2018 року не міститься даних щодо звернення будь-кого зі спадкоємців ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа після його смерті не заводилася (а.с. 149).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.555 ЦК УРСР чинної на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 його спадкове майно за правом спадкоємства повинно було перейти до держави. Проте відповідних позовів а ні уповноваженою податковою інспекцією (територіальні органи якої на той час повинні були опікуватись питанням відумерлої спадщини), ані органами прокуратури в інтересах держави заявлено не було.

В п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, що правила книги шостої цього кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом (01 січня 2004 року), правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим кодексом спливло не менше одного року.

Згідно до ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Отже на квартиру, яка увійшла до складу відумерлої спадщини, після смерті ОСОБА_2 мала б претендувати територіальна громада м. Кривого Рогу, інтереси якої представляє Криворізька міська рада (виконавчий комітет), та які останньою делеговані Саксаганській районній раді (виконавчому комітету).

Проте як встановлено судом, з заявами про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою ані територіальна громада, ані прокурор в її інтересах не звертались, а тому доводи апеляційної скарги про порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, не заслуговують на увагу.

Виходячи із змісту підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, є добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства та означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно, а за таких обставин і з таких підстав,. які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі нерухомої чи рухомої, яка перебуває у володінні певної особи, для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Як встановлено колегією суддів в 2004 році позивач ОСОБА_1 переїхала проживати до м. Кривого Рогу. Оскільки вона не мала іншого житла то пішла працювала двірником в КЖП № 25, для отримання квартири.

05.11.2004 року позивач написала заяву директору КЖП № 25 щодо зарахування її на квартирний облік, так як власного житла в неї не було.

На підставі заяви позивача в 2004 році, у вказану квартиру, яка за територіальністю перебувала у віданні КЖП №25 виконавчого комітету Саксаганської районної ради, було вселено двірника даного КЖП позивачку ОСОБА_1 (трудова книжка а.с.152-155 т.2 ) та якій надано було ключі від квартири.

Відповідно до пояснень наданих позивачем ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, вона вселилась до пустої квартиру, яка постраждала від пожежі, власними зусиллями та за допомогою мулярів, яких надало КЖП №25 було здійснено ремонт даної квартири, що не заперечувалось представником виконкому.

Згідно заяви позивача ОСОБА_1 , копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 6 т.1 ) начальник КЖП №25 ОСОБА_4 на заяві позивачки поставила резолюцію « поставити на квартирний облік». Проте останнього фактично зроблено не було. За твердженням представника виконкому, ОСОБА_1 на квартирному обліку в виконкомі не перебувала.

Згідно до копій квитанцій на оплату комунальних платежів, ОСОБА_1 сплачувала ці витрати на утримання спірної квартири на протязі 13 років, що свідчить про те, що ОСОБА_1 будучи фактично вселеною до спірної квартири безтитульно, відкрито та добросовісно з 2004 року користувалась спірною квартирою.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач вселилась до спірної квартири і користувалась нею помилково вважаючи, що ця квартира надана їй за її працю двірником в КЖП № 25, а фактично безтитульно, добросовісно та відкрито тривалий час володіла чужим майном, тому передбачені законом правові підстави для визнання за нею права власності на вказане майно за набувальною давністю є доведеними, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність безперервного, відкритого та добросовісного володіння нерухомим майном, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Доводи апеляційної скарги про, що Криворізька міська рада Дніпропетровської області, не залучена до участі у справі в якості відповідача, що позбавило їх права на оскарження даного рішення не заслуговують на увагу, оскільки інтереси Криворізької міської ради, делеговано виконавчому комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради, яким було подано заяву про відмову від апеляційної скарги поданої ними 22.03.2019 року, що свідчить про відсутність порушення інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами, а приведені в апеляційній скарзі доводи відповідачки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимогст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Виконвчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: