ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/7342/13

провадження № 22-ц/4809/724/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Чельник О.І.

за участі секретаря - Завітневич О.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року у складі судді Галаган О.В. і

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та з урахуванням уточненої позовної заяви просило солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № ML-K00/062/2008 від 07.05.2008 в розмірі 144 812,78 доларів США, заборгованість по пені в розмірі 4 029 434,36 грн та судовий збір в розмірі 3 411 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-К00/062/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 105 823,28 доларів США із встановленням плавучої процентної ставки в розмірі 5,49 % річних+FIDR, із щомісячним погашенням заборгованості згідно з графіком та остаточним поверненням до 04 грудня 2035 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-К00/062/2008, за умовами якого поручитель зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № ML-К00/062/2008 від 07.05.2008.

24 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким банк передав останньому право вимоги, зокрема за кредитним договором № ML-К00/062/2008 від 07.05.2008.

ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим у нього станом на 17 червня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 144 812,78 доларів США, з яких: тіло кредиту - 109 857,50 доларів США; проценти - 34 955,28 доларів США; пеня - 4 029 434 грн.

17 червня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило відповідачам вимоги про погашення заборгованості в повному обсязі, однак зобов`язання ними не виконано.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року в розмірі 144 812,78 доларів США, що на час ухвалення рішення еквівалентно 1 346 396,82 грн, та 185 950 грн пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по 1 720 грн 50 коп судових витрат з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 припинив сплачувати основний борг та відсотки за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Боржнику було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості, проте вказана вимога залишена без відповіді та реагування, а заборгованість не погашена.

Позивачем надано докази та розрахунок розміру тіла кредиту, при цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності застосуванню не підлягає, оскільки строк дії кредитного договору до 04.12.2035.

Суд першої інстанції вважав, що поручитель ОСОБА_2 повинен відповідати перед позивачем як солідарний боржник, як того вимагає позивач, а також враховуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України, дійшов висновку, про зменшення розміру нарахованої позивачем пені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 04 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № ML-K00/062/2008/1 до кредитного договору № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, а також додатковий договір № SR-K00/062/2008/1/1 до договору поруки № SR-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року.

Відповідно до п. 2.2. додаткового договору до кредитного договору сторони домовились на дату 04 червня 2009 року провести реструктуризацію частини боргових зобов?язань, а пунктом 2.2.2. додаткового договору передбачено надання позичальнику траншу в сумі 6 139,84 доларів США з метою погашення прострочених процентів.

Відповідач вважає, що по кредитному договору, за рахунок видачі чергового траншу збільшився розмір заборгованості по тілу кредиту, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Оскільки п. 2.2.1. додаткового договору, яким 04 червня 2009 року було доповнено договір поруки не конкретизує, на які саме зміни кредитного договору погодився поручитель, договір поруки № SR-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року є припиненим з 04 червня 2009 року, а тому вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості є безпідставними.

Крім того, позов щодо вимог про сплату заборгованості по тілу кредиту за період з 04 червня 2009 року по 06 серпня 2010 року та сплату заборгованості по процентам за період з 04 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року подано зі спливом позовної давності.

Від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому воно просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року залишити без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 скасовано.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 позов задоволено частково.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_2 солідарно з боржником ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за тілом кредиту в сумі 109 857,50 доларів США.

У позові до ОСОБА_2 про стягнення пені та відсотків за користування кредитом відмовлено.

Додатковою постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року заяву адвоката Захарченка І.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг України» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8 746,54 грн.

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року у частині задоволених позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення з поручителя ОСОБА_2 солідарно з боржником ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за тілом кредиту в сумі 109 857,50 доларів США скасовано.

Справу в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення з поручителя ОСОБА_2 солідарно з боржником ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за тілом кредиту в сумі 109 857,50 доларів США передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядає.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Захарченко І.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції, в частині що переглядається, не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ML-К00/062/2008 від 07.05.2008.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору було укладено договір поруки № SR-K00/062/2008 від 07.05.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якого ОСОБА_2 зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором № ML-К00/062/2008 від 07.05.2008, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, та і до поручителя, чи до обох одночасно.

04 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № МL-К00/062/2008/1 до кредитного договору № МL-К00/062/2008 від 07.05.2008, а також додатковий договір № SR-К00/062/2008/1/1 до договору поруки № SR-К00/062/2008 від 07.05.2008.

Відповідно до п. 2.2. Додаткового договору сторони домовились в строк на дату 04.06.2009 провести реструктуризацію частини боргових зобов`язань.

Пунктом 2.2.2 додаткового договору передбачено надання позичальнику траншу в сумі 6139,84 доларів США з метою погашення прострочених процентів, по кредитному договору, за рахунок видачі чергового траншу, збільшився розмір заборгованості по тілу кредиту (105823,28+6139,84=111963,12).

Позивач виконав свої зобов`язання за договором кредиту в повному обсязі, а відповідач припинив сплачувати основний борг та відсотки за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

24.12.2010 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077-1079. 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-К00/062/2008 від 07.05.2008, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .

Боржнику ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості, проте вказаний лист залишений без відповіді та реагування, а заборгованість не погашена.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що поручитель повинен відповідати перед позивачем як солідарний боржник, як того вимагає позивач.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

З огляду на викладене, поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Крім того, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

До таких висновків дійшла об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17 та від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (далі - банк) та ОСОБА_1 (далі - боржник) був укладений кредитний договір № ML-K00/062/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 105 823,28 доларів США строком повернення до 04 грудня 2035 року зі сплатою 5,49 % річних.

Згідно п. 4 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються (том 1 а.с. 27-37).

07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (далі - поручитель) було укладено договір поруки № SR-K00/062/2008, за умовами п. 1.1. якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Згідно п. 1.2. договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Розмір боргових зобов`язань на дату укладення договору поруки становить 105 823,28 доларів США (том 1 а.с. 37-38).

04 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № ML-K00/062/2008/1 до Кредитного договору ML-K00/062/2008 від 07 травня 2007 року, за умовами п. 2.1. сторони домовились внести зміни та доповнення до Кредитного договору, які полягали в тому, що з 04.06.2009 по 03.11.2009 для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка розміром 7,17 % річних, а на період з 04.11.2009 до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 6,06%+FIDR.

За змістом п. 2.2. Додаткового договору сторони домовились в строк на дату 04.06.2009 провести реструктуризацію частини боргових зобов`язань, а саме змінити порядок та строки погашення частини суми кредиту, прострочених відсотків, відсотків нарахованих на прострочену суму заборгованості, шляхом визначення нового порядку та строків погашення в Графіку Платежів (п. 2.2.1. Додаткового договору).

Згідно п. 2.2.2. Додаткового договору позичальнику була надано Транш в сумі 6 139,84 доларів США з метою погашення прострочених процентів (том 1 а. с. 105-106).

04 червня 2009 року між ЗАТ «ОПТ Банк» та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір № SR-K00/062/2008/1/1 до Договору поруки № SR-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, за умовами якого сторони домовились внести зміни.

Зокрема, в розділі «Визначення термінів» термін «Кредитний договір» викладено в наступній редакції: «Кредитний договір» - Кредитний договір № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, укладений між кредитором та боржником, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками.

П.п. (б) п. 2.1. Договору поруки було викладено в наступній редакції: (б) Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов`язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним договором, в розмірі, в терміні і в порядку, що передбачені в Кредитному договорі.

Також доповнено п. 2.2. Договору поруки п. 2.2.1. наступного змісту: п. 2.2.1. В разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього Договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору (том 1 а.с. 108).

Аналізуючи зміст Додаткового договору № ML-K00/062/2008/1 від 04 червня 2009 року до Кредитного договору ML-K00/062/2008 від 07 травня 2007 року, його укладенням було збільшено розмір процентної ставки та збільшено суму основного боргу, шляхом надання додаткового траншу, як наслідок, збільшився обсяг відповідальності боржника та поручителя.

Разом з тим, умова Додаткового договору № SR-K00/062/2008/1/1 від 04 червня 2009 року до Договору поруки № SR-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року про те, що в разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього Договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь-яких додаткових договорів до цього Договору, не свідчить про надання поручителем згоди на такі зміни.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 705/3113/15 (провадження № 61-20552св19).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 висловив однозначну згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності, зокрема в частині зміни розміру процентної ставки та збільшення суми основного боргу.

Не заслуговують на увагу суду посилання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що 08 квітня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № ML-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, а також Додатковий договір № 2 до договору поруки SR-K00/062/2008 від 07 травня 2008 року, за умовами якого з поручителем було погоджено суму непогашеного кредиту в розмірі 120 012,77 доларів США, з огляду на таке.

За змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

За змістом п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що разом із запереченнями на апеляційну скаргу та відзивом на апеляційну скаргу позивачем надано додатковий договір № 2 від 08 квітня 2011 року до кредитного договору № МL К00/062/2008 від 07 травня 2008 року та додатковий договір № 22 від 08 квітня 2011 року до договору поруки від 07 травня 2008 року № SR-К00/062/2008 (том 1, а. с. 156-169).

Разом з тим, підтверджень, що вказані додаткові договори надавались позивачем до суду першої інстанції, матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач не ставив питання про доручення додаткових угод від 2011 року до матеріалів справи та не надавав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, апеляційним судом неодноразово визнавалась обов`язковою явка в судове засідання позивача, проте, будучи належним чином повідомленим представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, доказів неможливості подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, додаткових договорів від 2011 року, не надав.

За таких обставин суд ухвалив відмовити у прийнятті та дослідженні наданих позивачем разом з запереченням на апеляційну скаргу нових доказів: додаткового договору № 2 від 08 квітня 2011 року до кредитного договору № МL К00/062/2008 від 07 травня 2008 року та додаткового договору № 22 від 08 квітня 2011 року до договору поруки від 07 травня 2008 року № SR-К00/062/2008 (том 1, а. с. 156-169).

Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки умовами додаткового договору додатковий договору № ML-K00/062/2008/1 до Кредитного договору ML-K00/062/2008 від 07 травня 2007 року укладеного 04 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 збільшився обсяг відповідальність ОСОБА_2 як поручителя, на що він письмової згоди не надавав, наявні правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та внаслідок неправильної оцінки наданих сторонами доказів дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в частині, що переглядається, з ухваленням нового рішення у вказаній частині про відмову в задоволенні позову.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя, рішення суду в частині розподілу судових витрат необхідно змінити з проведенням нового розподілу судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

В порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» необхідно стягнути 3 441 грн судових витрат,понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанцій, а з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 3 654 грн сплаченого судового збору за подання останнім апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2014 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () 3 441 грн судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» () на користь ОСОБА_2 (НОМЕР_2) 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25.08.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А.М. Головань О. І. Чельник