ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 646/7970/19

провадження № 22-ц/818/391/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: АТ «УкрСиббанк», в особі відділення № 165,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк», в особі відділення № 165 про захист прав споживачів, усунення перешкод, визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року, постановлене в складі судді Шелест І.М.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Укрсиббанк», в якій просив суд зобов`язати ПАТ «Укрсиббанк» зняти (скасувати) встановлені для нього обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його поточних карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку і забезпечення можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовим коштами на цьому поточному рахунку; стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 30900, 00 грн та моральної шкоди 60 000, 00 грн, а також сплачений судовий збір - 909 грн. та витрати на правову допомогу адвоката 60 000,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 15.11.2018 ним укладено договір № 8627 UAH з ПАТ КБ «Укрсиббанк» про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, для отримання ним з Пенсійного фонду довічного утримання як судді у відставці (пенсійний рахунок № НОМЕР_3 ). 15.11.2019 на зазначеному «пенсійному» рахунку знаходилися гроші у сумі 59678,91 грн.15.11.2019, приблизно о 09-00 годині, не зміг розрахуватися зазначеною карткою, оскільки рахунок виявився заблокований. Також у позивача є картка того самого відповідача № НОМЕР_4 , яка також виявилася заблокованою. Він зателефонував на «гарячу лінію» за телефоном 729, після чого, отримавши на «гарячій лінії» номер телефону відділення Укрсиббанку №165, відбулася розмова з менеджером, в ході якої остання повідомила, що рахунки заблоковані в зв`язку з тим, що позивач не пояснив свої доходи. Приблизно за місяць, телефоном, позивачу було запропоновано підтвердити свої доходи, на що він повідомив, що його електронна декларація за 2018 рік знаходиться у вільному доступі, а довічне утримання він отримує з Пенсійного фонду на рахунок, який обслуговується тим же самим відділенням №165. Кошти, які зараховуються на першу картку - це його власні кошти, у нього є достатньо заощаджень. Жодних попереджень з боку банку про блокування коштів йому не надходило. Коли позивач про це повідомив менеджера, остання зазначила, що відповідь на запит з Пенсійного фонду не отримано, а тому блокування рахунку здійснено головним офісом «Укрсиббанку» у м.Києві, але вона розблокує рахунки до отримання зазначеної відповіді. Після цього, позивач зміг розрахуватися карткою за деякі придбання. Проте наступного дня, 16.11.2019, обидва рахунки знову виявилися заблокованими. На «гарячій лінії» за телефоном 729, позивачу підтвердили, що рахунки заблоковані відділенням №165. 18.11.2019 рахунки не були розблоковані. Після відвідування відділення №165 рахунки було розблоковано. Проте, 20.11.2019, знов обидва рахунки виявилися заблокованими. Зазначеними діями відповідача позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Так, позивач вимушений був взяти у борг гроші у сумі 60000 грн. за 0,5 % на день, до 18.11.2019. Оскільки він не повернув кошти своєчасно, то був змушений сплатити займодавцю штраф у розмірі 50% від суми боргу за прострочений день. Також позивачеві завдано моральну шкоду, оскільки відповідач своїми діями поставив його та його сім`ю у скрутне матеріальне становище, що вимагало від них додаткових зусиль з організації повсякденного життя. Крім того, виявивши нулі на рахунках, позивач переживав сильні душевні хвилювання, у нього погіршився стан здоров`я - підвищився тиск.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати за виключенням вимоги про захист прав споживача банківських послуг та усунення перешкоди в користуванні банківськими рахунками та ухвалити нове, яким задовольнити позов в іншій частині та визнати дії працівників 165 відділення «Укрсиббанку» з блокування його рахунків 15,16 та 20 листопада 2019 року протиправними. Визнати протиправними дії посадових осіб відділення № 165 ПАТ «Укрсиббанк» з обмеження доступу до пенсійного карткового рахунку та карткового рахунку позивача, зобов`язати відділення № 165 ПАТ «Укрсиббанк» надати доступ до власних коштів позивача, що знаходяться на цих рахунках, заборонити блокування цих рахунків без відповідного судового рішення. Відшкодувати матеріальну та моральну шкоду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що дії посадових осіб відповідача є незаконними. Зазначає, що банківським установам було надано право фінансового моніторингу клієнтів з метою запобігання відмиванню доходів, набутих злочинним шляхом, не означає, що банк може свавільно, без рішення суду фактично накладати арешт на грошові кошти особи, що мало місце в даному випадку. Вказує, що такого права банкам не надано як загальними цивільно-правовими нормами, так і спеціальним законом, що регулює банківську діяльність, а саме - Законом України від 7 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність». Зазначає, що діями відповідача йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Наголошує, що моральну шкоду йому заподіяно тим, що незаконно позбавлено права володіння і розпорядження власністю - грошима. Оскільки заблоковані гроші є його пенсією, його сім`ю, дружину, двох малолітніх дітей, відповідач своїми діями поставив у скрутне становище, що вимагало додаткових зусиль з організації повсякденного життя, зайвих витрат на таксі, крім того, вказує, що у нього погіршився стан здоров`я. Вказує, що дії ПАТ КБ «Укрсиббанк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати вимогам Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Зазначає, що правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операцій та блокування картки. У матеріалах справи відсутні докази дотримання банком зазначених вище вимог, а також здійснення позивачем незаконних операцій, на підставі чого було заблоковано його картковий рахунок.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином позивач вимог про визнання дій працівників 165 відділення «Укрсиббанку» з блокування його рахунків 15,16 та 20 листопада 2019 року протиправними, визнання протиправними дій посадових осіб відділення № 165 ПАТ «Укрсиббанк» з обмеження доступу до пенсійного карткового рахунку та карткового рахунку позивача, зобов`язання відділення № 165 ПАТ «Укрсиббанк» надати доступ до власних коштів позивача, що знаходяться на цих рахунках, заборону блокування цих рахунків без відповідного судового рішення до суду першої інстанції не заявляв, отже рішення переглядається лише в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2010 року позивач уклав з банком договір-анкету комплексного розрахунково-касового обслуговування з правилами № НОМЕР_5 , відкритий картковий рахунок НОМЕР_6 (договір банківського рахунку). (а.с. 49)

15.11.2018 року між сторонами укладено договір № 8627UAH про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (з Правилами), картковий рахунок НОМЕР_3 . (а.с. 46). Відповідно до п. 2.1 банк відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану ПЕНСІЙНІ КАРТКИ.

У листопаді 2019 року банком проводився аналіз операцій за рахунками позивача, за результатами якого було виявлено невідповідність операцій за рахунками позивача фінансовому стану позивача, який було визначено позивачем в анкеті клієнта фізичної особи від 11.03.2019 року у розмірі від 25 000 грн. до 50 000 грн. (а.с. 94)

Після аналізу банком операцій за пенсійним рахунком клієнта залишилося невстановленим джерело походження майже 500 000 грн., що були внесені готівкою на рахунок клієнта (а.с. 95).

Згідно Протоколу Комітету Затвердження Клієнтів від 01.11.2019 року (а.с. 96) було розглянуто питання про продовження бізнес-відносин з клієнтом, що є національним публічним діячем - суддею Апеляційного суду Харківської області до 01.11.2018 року ОСОБА_1 та було прийняте рішення «Відмовити клієнту у пролонгації послуг», з підстав ненадання документів, що підтверджують джерела походження коштів публічного діяча.

Згідно Протоколу Комітету Затвердження Клієнтів від 25.11.2019 року (а.с. 97) розглянуто питання про продовження бізнес-відносин з клієнтом, що є національним публічним діячем - суддею Апеляційного суду Харківської області до 01.11.2018 року ОСОБА_1 та було прийняте рішення про пролонгацію послуг клієнту та зазначено, що джерелом походження коштів клієнта є пенсія.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 15.11.2019 року він не зміг розрахуватися картками, оскільки рахунок НОМЕР_1 , а також картка того самого відповідача № НОМЕР_4 виявилися заблокованими. Жодних попереджень з боку банку про блокування коштів йому не надходило. Після розмови з менеджером рахунки були розблоковані.

Однак, 16.11.2019 року обидва рахунки знову виявилися заблокованими. Станом на 18.11.2019 року рахунки не були розблоковані, після відвідування відділення №165 рахунки було розблоковано. Між тим, 20.11.2019 року обидва рахунки знов виявилися заблокованими.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2010 року позивач уклав з банком договір-анкету комплексного розрахунково-касового обслуговування з правилами № НОМЕР_5 , відкритий картковий рахунок НОМЕР_6 (договір банківського рахунку).

15.11.2018 року між сторонами укладено договір № 8627UAH про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (з Правилами), картковий рахунок НОМЕР_3 .

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України).

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України).

Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно зі статтею 14.13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права.

Частиною першою статті 40-1 вказаного Закону визначено, що сквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів.

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії ПАТ "Укрсиббанк" щодо зупинення фінансових операцій за рахунками клієнта мають, зокрема, відповідати вимогам Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Відповідно до пункту першого частини другої статті 5 цього Закону банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 17 суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Частиною 5 статті 17 Закону № 1702-VII передбачено, що в разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Відповідно до пункту 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Протоколу Комітету Затвердження Клієнтів від 25.11.2019 рахунки позивача були розблоковані 25.11.2019 року.

З огляду на те, що після аналізу банком операцій за рахунком клієнта залишилося невстановленим джерело походження майже 500 000 грн., що були внесені готівкою на рахунок клієнта, банк виконав свої обов`язки щодо проведення моніторингу з метою ідентифікації надходження коштів та застосував ст. 14.13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якою передбачено, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинено або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу.

Водночас, ПАТ «Укрсиббанк» не надав доказів звернення із заявою до правоохоронних органів про незаконні, на думку банку, дії клієнта, не довів порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його карткові рахунки, порушив строки зупинення фінансових операцій, передбачені Законом № 1702-VII, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в редакції від 06.12.2019 року № 361-IX набрав чинності 28.04.2020 року.

Оцінку відповідності дій банку вимогам зазначених норм суд першої інстанції не навів, між тим вказане не призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині відшкодування майнової та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 1.1 Договору-анкети, яка підписана позивачем, сторони дійшли згоди щодо укладання договору шляхом підписання цього Договору-анкети про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної карти (з Правилами) (далі за текстом Договір-анкета) та щодо обслуговування на умовах, викладених у Договорі-анкеті та «Правилах (договірних умовах) відкриття та комплексного розрахунково-касового обслуговування банківських рахунків фізичних осіб в AT «УкрСиббанк», оприлюднених у газеті «Урядовий кур`єр» №105 від 09.06.2017 р (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених для ознайомлення на сайті www. ту. ukrsibbank. com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (далі - Правила).

Відповідно до п. 2.5.12 Правил банк має право затримати виконання операції та/або відмовити клієнту у виконанні операції щодо зарахування коштів на рахунок або списання коштів з рахунку та/або у виконанні наданих клієнтом розрахункових та/або касових документів за цим договором (а.с. 62-63)

Пунктом 4.1.20 Правил встановлено, що банк має право прийняти рішення про тимчасове призупинення здійснення операцій з використанням певної картки, а також про вилучення картки за наявності обставин, що можуть свідчити про неправомірне використання картки або її реквізитів, користування картою неуповноваженою на це особою та в інших випадках, встановлених договором та/або законодавством (а.с. 77).

Відповідно до п. 4.4.7 Правил за вимогою Банку надавати в строк не більш ніж З (три) календарні дні в повному обсязі достовірну інформацію, необхідну для проведення ідентифікації та вивчення Клієнта, уточнення інформації щодо ідентифікації та вивчення Клієнта, з`ясування особи Клієнта, суті діяльності та фінансового стану (а.с. 79 зворот).

Пунктом 8.5 Правил визначено, що Банк не несе відповідальності перед Клієнтом та/або третіми особами за затримку в проведенні операції та/або відмову надати Клієнту послугу та/або провести операцію, якщо вони не передбачені Тарифами Банку чи у Банку відсутні технічні можливості на їх проведення/надання та/або якщо надання послуги та/або проведення операції неможливе не з вини Банку та/або у інших випадках, передбачених цим Договором. Клієнт гарантує, що не матиме претензій до Банку якщо у проведенні операції було відмовлено або її проведення було затримано відповідно до умов Договору.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено також частиною третьою статті 386 ЦК України.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Наявність майнової шкоди позивач обґрунтовує тим, що діями відповідача йому заподіяно майнову шкоду, а саме, що він вимушений був взяти гроші в борг за 0,5% на день до 18.11.2019 року, тобто мав віддати 60900 грн., та оскільки не повернув кошти своєчасно вимушений був сплатити штраф у розмірі 50% від суми боргу за прострочений день, тобто на момент подачі позову це складало 30900 грн.

Між, тим, колегія суддів вважає, що позивачем не доведений факт завдання та розмір майнової шкоди, оскільки позивач на свій розсуд визначив умови та строк дії договору позики від 16.11.2019 року, відсоткову ставку та сплатив штрафні санкції.

Обґрунтовуючи наявність моральної шкоди, позивач посилався на те, що відповідач своїми діями поставив його та його сім`ю у скрутне матеріальне становище, що вимагало від них додаткових зусиль з організації повсякденного життя. Крім того, виявивши нулі на рахунках, позивач переживав сильні душевні хвилювання, у нього погіршився стан здоров`я - підвищився тиск.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що з огляду на умови договору, якими погоджено, що банк не несе відповідальності, якщо у проведенні операції було відмовлено відповідно до умов договору (п. 8.5. Правил), тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди постановлене з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова