ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/201/20 Номер провадження 22-ц/814/323/21Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.Є. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Таран Р.Ф., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року, прийнятого під головуванням судді Петренко Л.Є. в смт. Диканька із складанням повного тексту рішення 23 листопада 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про розірвання договору найму житла, усунення перешкод у користуванні власністю та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. Зазначала, що є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному будинку на умовах безстрокового договору найму проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останній з 2011 року зареєстрований у вказаному будинку.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у зв`язку із виниклою потребою проживати у спірному будинку та відсутністю іншого житла, позивач звернулася з письмовою вимогою до відповідачів про звільнення будинку протягом трьох місяців, але останні відмовились виселилися. Просила усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності будинком, шляхом виселення з нього ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

У липні 2020 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з іншим позовом до відповідачів про розірвання договору найму житлового приміщення по АДРЕСА_1 , укладеного 01.07.2011 року між нею та ОСОБА_3 .

Ухвалою Диканьского районного суду Полтавської області від 06.10.2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 529/201/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення та цивільну справу № 529/459/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про розірвання договору найму житла та присвоєно об`єднаній цивільній справі № 529/201/20.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року задоволені об`єднані позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про розірвання договору найму житла, усунення перешкод у користування власністю та виселення.

Розірвано договір найму житлового приміщення № 5, що розташований в АДРЕСА_1 , укладений 01.07.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Усунуто перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 власністю, а саме житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в загальній сумі 2520 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3147 грн. 75 коп.

Задоволення позову обґрунтовано тим, що позивач в даний час має необхідність у використанні житла для власного проживання, так як іншого житла на праві власності не має, вона завчасно попередила про розірвання договору найму житла наймачів, отже нею дотримано всіх необхідних передумов для розірвання договору найму житла.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що районний суд не взяв до уваги факт домовленості у 2005р. між сторонами щодо купівлі-продажу будинку, належного ОСОБА_1 , за який вони сплатили гроші, однак не оформили належним чином договір і позивач відмовилась виконувати домовленості. Зазначає , що ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що мешкає в гуртожитку в м.Полтаві не надала жодного доказу того, що спірне житло, з якого вона вимагає виселити відповідачів є у неї єдиним й потрібне їй для власного проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 08.11.2019 року № 02-35/594, у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований з 16.08.2011 року як наймач ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 проживає у цьому будинку без реєстрації місця проживання.

Відповідно до договору найму житла № 5 від 01.07.2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останньому надана житлова кімната у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , безоплатно та безстроково. Також договором передбачено, що він може бути розірваний по бажанню однієї із сторін до закінчення строку, після попередження не менш як за 15 днів до розірвання договору(а.с.49).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що належне їй на праві власності житло в АДРЕСА_1 має намір використовувати для власного проживання, оскільки іншого житла у неї не має.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивач є власником будинку в АДРЕСА_1 , який має намір використовувати для власного проживання, оскільки іншого житла на праві власності не має. Тому, повідомивши завчасно відповідачів про розірвання договору найму, ОСОБА_1 було дотримано всіх необхідних передумов для розірвання договору найму житла.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Згідно з частиною другою статті 763 ЦК України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до положень статті 168 ЖК Української РСР укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

По справі встановлено та не заперечується відповідачами дотримання ОСОБА_1 строку попередження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про звільнення будинку протягом трьохмісячного терміну ( а.с.14).

Незгода відповідачів щодо звільнення спірного будинку грунтується на твердженні про його придбання та сплату грошових коштів в рахунок купівлі будинку.

Однак, угода відповідно до вимог ст.657 ЦК України між сторонами укладена не була та не підтверджена належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги щодо розірвання договору найму, вказувала на виниклу потребу проживати у належному їй будинку та відсутністю іншого власного житла.

Дана обставина підтверджується довідкою ЖЕД «ПААЗ» від 26.02.2020 року про те, що ОСОБА_1 займає ліжко-місце в кімнаті гуртожитку з 01.12.2017р. в АДРЕСА_2 .

Надання позивачу ліжко-місця в гуртожитку підтверджено також договором найму житлового приміщення від 03 червня 2019 року із чинністю договору до 30 листопада 2019р. (а.с.130-132).

За поясненнями ОСОБА_1 , проживання у вказаному гуртожитку зумовлено перебуванням у трудових відносинах із організацією, що обслуговувала ПАТ Полтавський автоагрегатний завод, однак 07.12.2020р. вона звільнена з роботи за угодою сторін, що підтверджується оглядом в суді апеляційної інстанції її трудової книжки.

Отже, зважаючи на тимчасовість житла, яке займала ОСОБА_1 у гуртожитку, колегія суддів приходить до висновку про доведеність її потреби у використанні належного їй на праві власності будинку в АДРЕСА_1 .

Суду не надано доказів наявності у позивача іншого житла.

Так, неналежними є посилання в апеляційній скарзі на наявність будинку в АДРЕСА_3 , який належить батькові позивача ОСОБА_4 та в якому мешкають 5 осіб ( а.с.100).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги стосовно можливого вселення позивача в одну з кімнат належного їй будинку по АДРЕСА_1 , оскільки вказаний будинок має дві житлові кімнати площею 6,2 та 19 кв.м , які фактично займають відповідачі. Крім того, відповідачі не є членами сім`ї позивача, а тому їх спільне проживання в одному будинку є обмеженням прав власника на розпорядження належним ОСОБА_1 майном.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Не можуть бути прийняті до уваги також заперечення щодо задоволеного розміру судових витрат в сумі 3147,75 грн. на професійну правничу допомогу, так як рішення районного суду в цій частині узгоджується з нормами ст. 133,137 ЦПК України. Наданий розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу відповідачами не спростований ( а.с.171-172).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.02.2021 р.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна