Справа № 127/3512/20
Провадження 4-с/127/128/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницькій міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря Волхової М.А.,

заявника ОСОБА_1 , та її представника ОСОБА_2 ,

старшого державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Качеровської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Качеровської Анни Олександрівни про передачу виконавчого провадження для примусового виконання до іншого відділу державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із скаргою на постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Качеровської Анни Олександрівни про передачу виконавчого провадження для примусового виконання до іншого відділу державної виконавчої служби, що винесена 24.09.2021 у виконавчому провадженні № 63315263.

Скаргу мотивовано тим, що 24.09.2021 старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Качеровською А.О. було винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 63315263, яке перебувало на примусовому виконанні, на підставі виконавчого листа № 127/3512/20, виданого Вінницьким апеляційним судом 13.10.2020 про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, до Дніпровського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ. Вказану постанову державного виконавця заявник ОСОБА_1 вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а передане виконавче провадження № 63315263 вважає таким, що підлягає поверненню до відділу ДВС, де було відкрито виконавче провадження, оскільки передача виконавчого провадження здійснена безпідставно. Рішення державного виконавця про передачу виконавчого провадження обґрунтовано тим, що на адресу державного виконавця надійшов лист ГУНП у Вінницькій області, у якому повідомлено, що боржник ОСОБА_3 є розшуканим та встановлено місце його проживання, яким є АДРЕСА_1 . Вказана обставина і стала підставою для ухвалення державним виконавцем оскаржуваного рішення. Разом з тим, за результатами ознайомлення заявником з наведеним повідомленням, заявником встановлено, що таке повідомлення органів поліції ґрунтувалось виключно на фотокопіях пояснень ОСОБА_3 , який в поясненнях від 28.07.2021 зазначив, що тимчасовим місцем його проживання є АДРЕСА_1 . Заявник зазначає, що оскаржувану постанову складено з порушенням положень ст. ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження», та п. 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, яким передбачено що виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого, зокрема у разі, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу ДВС. Разом з тим, заявник вказує, що державним виконавцем належним чином не встановлено та не перевірено чи є АДРЕСА_1 , місцем проживання боржника чи місцем його перебування, чи місцем роботи або місцезнаходженням його майна, на час винесення оскаржуваної постанови. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із наведеною вище скаргою.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 внесену на розгляд суду скаргу підтримали, просили її задоволити з тих же підстав, що у ній наведено. Представник заявника додатково зазначила, що державний виконавець перед винесенням оскаржуваної постанови, на виконання вимог ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» повинна була доручити відповідному органу ДВС, провести відповідну перевірку та достовірно встановити місце проживання боржника у виконавчому провадженні на території обслуговування іншого відділу ДВС, чи його там місце перебування, чи місцезнаходження його майна або місце роботи, а не ґрунтувати своє рішення виключно на фотокопії пояснень самого боржника, які датовані липнем місяцем 2021 року, при тому, що оскаржуване рішення було прийнято в кінці вересня 2021 року.

В судовому засіданні старший державний виконавець Качеровська А.О. заперечувала проти задоволення скарги, вважає, що у неї були наявні всі підстави для передачі виконавчого провадження до іншого органу ДВС, оскільки органами поліції з пояснень самого боржника встановлено, що він проживає у м. Києві, тобто на території обслуговування іншого відділу ДВС. На запитання суду чи вживала вона будь які додаткові заходи з метою встановити місце проживання, місце роботи боржника, місцезнаходження його майна, чи його місце перебування на момент винесення оскаржуваної постанови, державний виконавець повідомила, що ні, такі заходи нею не вживались, її рішення ґрунтувалось виключно на повідомленні органів поліції, яке в свою чергу ґрунтувалось на поясненнях самого боржника. На запитання суду повідомила, що в її розпорядженні копій матеріалів виконавчого провадження немає, оскільки при передачі таких матеріалів для виконання до іншого відділу ДВС залишення копій таких матеріалів законом не передбачено. В неї наявна виключно постанова, яка оскаржується, та на підставі якої матеріали виконавчого провадження передано до іншого відділу ДВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом при прийнятті до розгляду даної скарги було враховано, що вона подана у строк, що визначено законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді скарги судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24.09.2020 у справі №127/3512/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2020 скасовано, та постановлено нове. Позовні вимоги задоволено частково. Вирішено розірвати договір CQ1008 від 07.10.2019, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 . Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 14900 грн. 00 коп. сплаченого авансового платежу та 2500 грн. 00 коп. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. (а.с. 91 93).

На виконання вказаної постанови Вінницьким апеляційним судом 13.10.2020 ОСОБА_1 видано виконавчий лист № 127/3512/20, який остання пред`явила до примусового виконання. (а.с. 112).

16.10.2020 старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Качеровською А.О. відкрито виконавче провадження № 63315263. (а.с. 113).

За період перебування вказаного виконавчого провадження в провадженні старшого державного виконавця Качеровської А.О. останньою вжито ряд заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду, які виявились безрезультатними, рішення суду не виконано. (а.с. 115 149).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2021 задоволено подання старшого державного виконавця Качеровської А.О. від 26.04.2021 та оголошено розшук боржника ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 . (а.с. 155).

На виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2021 про розшук боржника Вінницьке районне управління поліції ГУНП у Вінницькій області 28.07.2021 направило на адресу державного виконавця Качеровської А.О. матеріали підтверджуючі місцезнаходження боржника ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед яких пояснення ОСОБА_3 від 28.07.2021 про визнання боргу та готовності до конструктивного діалогу з питання погашення заборгованості. Разом з тим, станом на час розгляду скарги стягувача заборгованість боржника перед стягувачем не погашено.

В двох, досліджених судом, фотокопіях пояснень боржника ОСОБА_3 від 28.07.2021 боржник зазначив, що місцем його проживання є АДРЕСА_3 , а тимчасовим місцем проживання зазначив, АДРЕСА_1 .

Вказані два пояснення боржника ОСОБА_3 , в яких зазначено, що тимчасовим місцем його проживання є АДРЕСА_1 , стали підставою для винесення оскаржуваної постанови від 24.09.2021 про передачу державним виконавцем Качеровською А.О. матеріалів виконавчого провадження № 63315263 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На запитання суду державний виконавець Качеровська А.О. в судовому засіданні повідомила, що будь яких додаткових заходів, спрямованих на встановлення місця проживання, перебування, роботи боржника, чи місцезнаходження його майна у м. Київ не вживала.

У відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до Конституції України та ст. 18 чинного ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В свою чергу, згідно із ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу, що право на виконання судового рішення є складовою права на справедливий судовий захист.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду заяви й закінчується виконанням судового рішення.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) встановив, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Войтенко проти України» (Voytenko v. Ukraine) від 29 червня 2004 року, п. 53).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Як встановлено п. 6 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2021 № 512/5 виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, зокрема, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Таким чином передумовою для реалізації наданого державному виконавцю права на передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби для примусового виконання передує обов`язок встановлення та документального підтвердження факту наявності місця проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Вказаному обов`язку державного виконавця зі встановлення місця проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби кореспондує диспозиція ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Разом з тим, державний виконавець Качеровська А.О. ухвалюючи оскаржувану постанову від 24.09.2021 достовірно не встановила наявність на території обслуговування Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) місця проживання, перебування, роботи боржника ОСОБА_3 або місцезнаходження там його майна.

Свою, визначену ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» компетенцію з надання відповідних доручень іншим органам ДВС для встановлення місця проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна на території м. Києва не реалізувала, а як наслідок поклала в основу оскаржуваної постанови виключно пояснення самого боржника, не перевіривши і не встановивши наявності визначених законом підстав для передачі виконавчого провадження для примусового виконання до іншого органу ДВС.

З огляду на викладене суд визнає оскаржувану постанову протиправною, необґрунтованою та передчасною, а як наслідок такою, що не може залишатись в силі, тому вона підлягає скасуванню, а виконавче провадження підлягає поверненню до Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) для продовження виконання.

Разом з тим, судом не встановлено підстав для ухвалення окремого рішення в частині повернення (зобов`язання повернення) вказаного виконавчого провадження до Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький), оскільки факт скасування оскаржуваної постанови від 24.09.2021, як підстави передачі виконавчого провадження до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свідчить про необхідність передачі такого виконавчого провадження до органу, який здійснив його передачу, оскільки відпала відповідна правова підстава для провадження відповідних виконавчих дій на території обслуговування Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Таким чином судом встановлено підстави для часткового задоволення скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 18, 76-82, 89, 95, 229, 258-260, 263, 353, 354, 447-452 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову від 24.09.2021, яка винесена в межах виконавчого провадження №63315263 старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Качеровською Анною Олександрівною про передачу виконавчого документу для примусового виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 24.09.2021, яка винесена в межах виконавчого провадження №63315263 старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Качеровською Анною Олександрівною про передачу виконавчого документу для примусового виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 10.12.2021 року.

Суддя: