Справа № 305/1794/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

за участю секретарки судового засідання Жганич К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням заступника начальника Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Токарюка В`ячеслава В`ячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення закордонного паспорта, де стягувачем є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 3 березня 2021 року, постановлену суддею Марусяк М.О.,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року заступник начальника Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Токарюк В.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , де стягувачем є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», без вилучення закордонного паспорта.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Рахівському районному відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження №50574576 з виконання виконавчого листа №305/1891/13-ц, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області 10.02.2016, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором ML 802/018/2008 від 10.04.2008 у розмірі 321 182,46 гривень.

11.04.2016 боржник надав до відділу ДВС письмове пояснення, згідно з яким доходи отримує на сезонних роботах; земельної ділянки, будинку, автомобіля не має, виїжджає періодично працювати до Чеської Республіки.

10 квітня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, копії постанов надіслано до реєструючих органів.

Згідно з інформацією, наданою на запити, майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Однак на день звернення до суду із цим поданням, рішення суду ОСОБА_2 так і не виконано, будь яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, на запит державного виконавця Державною прикордонною службою України листом від 02.12.2020 повідомлено, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України.

Посилаючись на наведені обставини заступник начальника відділу Токарюк В.В. просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, на виконання якого видано виконавчий лист №305/1891/13-ц від 10.02.2016 про стягнення з нього на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором ML 802/018/2008 від 10.04.2008 у розмірі 321 182,46 гривень.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.03.2021 подання задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , до повного виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №305/1891/13-ц, виданим 10.02.2016, про стягнення з нього на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованості за кредитним договором №МL 802/018/2008 від 10.04.2008 у розмірі 321182,46 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 указував на незаконність ухвали місцевого суду внаслідок порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Скарга мотивована тим, що у період з дня ухвалення рішення і до відкриття виконавчого провадження у його дворогосподарстві сталася пожежа, якою було знищено 60% житлового будинку, придатних для проживання житлових кімнат не залишилося. Цей будинок перебував у іпотеці банку та був застрахований, однак внаслідок настання страхового випадку, страховик не здійснив страхового відшкодування ні на користь банку, як позикодавця та іпотекодержателя, ні на його користь, а тому він власними коштами та працею змушений був його відновлювати.

Також указував і на скрутний майновий стан, оскільки ні він, ні його дружина не працюють, основним джерелом доходів його сім`ї є тимчасові заробітки, у тому числі і в результаті тимчасового виїзду за кордон, його сім`я відноситься до категорії малозабезпечених, потребує матеріальної допомоги, у них на утриманні є усиновлена дитина ОСОБА_3 (після усиновлення ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент усиновлення мала діагноз - хронічний вірусний гепатит С, фаза реплікації, є інвалідом з дитинства, а тому потребує значних коштів на лікування, та й у нього також було виявлено захворювання клапану серця під час медичного обстеження у Чеській Республіці 21.09.2020 і призначено наступне відвідування на 20.09.2021.

Звертав увагу і на те, що він має отриманий у спадок житловий будинок АДРЕСА_1 , на який державним виконавцем може бути звернено стягнення, що вказує на відсутність підстав для встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїду за кордон, що не буде сприяти виконанню судового рішення, а ще більше його утруднить. За наведених вище обставин уважає висновок місцевого суду про його ухилення від виконання судового рішення помилковим, а тому просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і у задоволенні подання відмовити.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 інші учасники справи не скористалися.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи містять достатньо доказів про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань.

Проте колегія суддів із таким висновком місцевого суду погодитись не може, оскільки такого суд дійшов із порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права з огляду на таке.

Судом установлено, що 10.02.2016 Рахівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист №305/1891/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML802/010/2007 від 27.09.2007 та кредитним договором №ML802/018/2008 від 10.04.2008 у розмірі 321 182, 46 гривень (а.с.26).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції від 22.03.2016 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа №305/1891/13-ц (а.с25).

Постановою старшого державного виконавця цього ж районного відділу державної виконавчої служби від 10.04.2017 накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.22).

Постановою заступника начальника відділу Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Токарюка В.В. від 02.12.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.5).

Із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.02.2021 слідує, що на належний на праві власності ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , ще 13.10.2006 накладено заборону на підставі повідомлення б/н 25.01.1990 Верхньоводянського філіалу заводу «Колнденсатор», що вказує на неможливість звернення стягнення державним виконавцем на це нерухоме майно (а.с.4).

Згідно з відповіддю на запит від 02.12.2020, наданою Пенсійним фондом України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи відносно ОСОБА_1 інформації не знайдено (а.с.20); відповідно до відповіді на запит від 02.12.2020, наданою Державною фіскальною службою України, про наявні рахунки у боржників, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями відносно боржника ОСОБА_1 юридичну особу або фізичну особу-підприємця знято з обліку у контролюючих органах (а.с.18); також відсутня інформація щодо джерел отримання ОСОБА_1 доходів (а.с.15, 17) та інформація про зареєстровані за ним транспортні засоби (а.с.19).

Викликом державного виконавця від 05.04.2016 зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до державного виконавця 11.04.2016 з 9 до 12 год. за адресою: АДРЕСА_2 для сплати боргу за виконавчим листом №305/1891/13-ц від 10.02.2016, виданого Рахівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 3 211,83 грн судових витрат (а.с.24).

11.04.2016 ОСОБА_1 надав державному виконавцю відділу Державної виконавчої служби Рахівського РУЮ пояснення, з яких слідує, що на даний час він проживає за рахунок сезонних заробітків. Ні земельної ділянки, ні будинку, ні автомобіля не має, виїжджає за кордон до Чеської Республіки (а.с.23).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 09.03.2021, який апелянтом додано до апеляційної скарги, то житловий будинок АДРЕСА_3 , у якому проживає його сім`я, знаходиться у стані відновлення після пожежі, яка мала місце 13.05.2014 і якою було знищено 60% житлового будинку; житлових кімнат, придатних для проживання, не залишилося; донька ОСОБА_1 , згідно з медичними документами, є інвалідом дитинства, потребує періодичного обстеження та лікування, а сам ОСОБА_1 перебуває на медичному обліку та періодично виїжджає до Чехії, де працює і там проживають його родичі; дружина ОСОБА_1 постійного місця роботи не має. Сім`я відноситься до малозабезпечених та потребує матеріальної допомоги (а.с.48). Вказані обставини також підтверджуються довідкою №293 від 14.05.2014 (а.с.50), рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26.07.2012 (а.с.51-52), копією свідоцтва про народження (а.с.53); копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.54), випискою №1829 центру дитячої гематології (а.с.55) довідкою №17/506 від 10.11.2017 Обласної дитячої лікарні Закарпатської обласної державної адміністрації (а.с.56), консультаційним висновком спеціалістів (а.с.60).

Так, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, окрім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших й є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, окрім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як кореспондує стаття 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (книга друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (глава 21 книги другої ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регламентовано, що право громадянина України на виїзд із України може бути тимчасово обмежено у випадку його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Приписами частини 3 статті 441 ЦПК України врегульовано, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконання нею судовим рішенням або рішенням іншим органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Чинне законодавство України не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення є також відсутня.

З огляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», пункті 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як констатував у своєму висновку суд касаційної інстанції, то поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за свідоме ухилення від їх виконання.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, як і відомостей про обізнаність його з прийнятими під час виконавчого провадження постановами державного виконавця, строків їх виконання тощо, не може слугувати підставою для обмеження його конвенційних і конституційних прав, допоки протилежне не буде встановлено судом.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Це правило не є винятком і для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, регламентованого ст. 441 ЦПК України.

На переконання колегії суддів у матеріалах справи відсутні відповідні докази свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань, а відтак його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, на підставі лише наявності виконавчого провадження, не може вважатися підставним та обґрунтованим, а тому висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З огляду на наведене апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 3 березня 2021 року скасувати.

У задоволенні подання заступника начальника Рахівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Токарюка В`ячеслава В`ячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення закордонного паспорта, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судового рішення складено 6 грудня 2021 року.

Суддя-доповідачка Судді