РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/2574/19

Провадження № 22-ц/4815/197/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Пиляй І. С.,

учасники справи:

заявник, відповідач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазурка В`ячеслава Сергійовича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року у складі судді Ковальова І. М., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №564/2574/19 щодо встановлення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2020 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ч. 1 ст. 270 ЦПК України, яка визначає підстави ухвалення судом додаткового рішення та обґрунтована тим, що таких підстав заявницею в даному випадку не наведено з огляду на те, що при винесенні ухвали Рівненським міським судом від 04 червня 2020 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей з батьком у зв`язку з відмовою позивача від позову, а з боку заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Мазурка В. С. ніяких заперечень з приводу заявленого клопотання про закриття провадження по справі в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та її представник до суду не подавали. Судом також враховано, що із зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей до Рівненського міського суду заявник ОСОБА_1 не зверталась.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1 адвокат Мазурок В`ячеслав Сергійовичоскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що судом першої інстанції при ухваленні рішення від 04 червня 2020 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 . Та ОСОБА_2 не було вирішено питання про визначення місця проживання їхніх малолітніх дітей. Покликається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якою звернуто увагу судів на те, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу, якщо подружжя не дійшло згоди, з ким із будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує це питання одночасно із розірванням шлюбу. Зазначає, що позивач ОСОБА_2 у поданій до суду заяві погодився із необхідністю ухвалення додаткового рішення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та увалити додаткове рішення про встановлення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з матір`ю, ОСОБА_1 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком звернувся ОСОБА_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 04 червня 2020 року провадження у цій справі в частині позовних вимог про та визначення місця проживання дітей з батьком закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. Ухвала суду набрала законної сили та не була оскаржена жодною із сторін спору.

Рішенням Рівненського міського суду від 04 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 17 жовтня 2015 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №1573 розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

Звертаючись до суду в цій справі із заявою про ухвалення додаткового рішення, відповідачка ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що при ухваленні рішення по суті спору суд не вирішив питання про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення ( ч.2 ст.270 ЦПК України).

Таким чином, підстави для ухвалення додаткового рішення, визначені ст. 270 ЦПК України, в даному випадку відсутні.

Покликання апеляційної скарги на постанову Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якою звернуто увагу судів на те, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу, якщо подружжя не дійшло згоди, з ким із будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує це питання одночасно із розірванням шлюбу, апеляційним судом оцінюються критичною Так, під час розгляду справи по суті, позивач відмовився від частини позовних вимог, зокрема, вимог про визначення місця проживання дітей з батьком. Така відмова прийнята судом. Зі сторони відповідачки жодних заперечень проти цього клопотання та проти його задоволення судом. Більш того, зустрічних з позовних вимог про визначення місця проживання дітей із матір`ю відповідачка не заявляла.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує передбачену законом можливість відповідачки за цим позовом у встановленому порядку звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим ухвала підлягає залишенню без змін як постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазурка В`ячеслава Сергійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2020 рокузалишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. С. Шимків