Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2709/20 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д.М.
Категорія 18 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 295/2709/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди приміщення, відшкодування інфляційних втрат, трьох відсотків річних

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просив стягнути із відповідача 3 600,00 грн. заборгованості зі сплати щомісячних платежів за договором оренди приміщення, 29 123,00 грн. нарахованої у період з 02.03.2017 року по 04.11.2020 року пені, обрахованих на день ухвалення рішення, 1 120,32 грн. інфляційних втрат та 239,35 грн. як три відсотки річних, 874,80 грн. судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.08.2010 року між сторонами укладено договір оренди гаражу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Супутник», за умовами якого позивач як наймодавець передав у користування за плату відповідне приміщення на невизначений строк з обов`язком наймача ОСОБА_2 здійснювати сплату орендних платежів, які становлять 100 грн. щомісячно.

Внаслідок ухилення від виконання передбачених умовами договору обов`язків в період з 01.03.2017 року по день звернення до суду виникла заборгованість зі сплати орендних платежів на загальну суму 3 600,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди гаража, що виникла у період з 01.03.2017 року по 04.11.2020 року, в сумі 7 959,67 грн., яка складається з: 3 600,00 грн. заборгованості зі сплати щомісячних платежів, 3 000,00 грн. пені; 1 120,32 грн. інфляційних втрат; 239,35 грн. - 3 % річних.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин по справі, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його змінити в частині визначеного судом розміру стягненої пені, збільшивши її з 3 000 грн. до 29 123,00 грн. В решті рішення суду просить залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що внаслідок порушення відповідачем умов договору оренди зі сплати орендної плати позивач має право на стягнення неустойки, відповідно до п.9 договору, у визначеному ним розмірі, а саме 29 123,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 30.08.2010 року між сторонами укладено договір оренди гаражу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Супутник», за умовами якого ОСОБА_1 як орендодавець передав у користування ОСОБА_2 за плату згадане приміщення на невизначений строк (а.с. 13-14).

Цього ж дня сторонами підписано акт приймання-передачі майна (а.с. 15).

За умовами договору орендар ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок здійснювати сплату орендних платежів, які становлять 100 грн. щомісячно та підлягають внесенню до закінчення останнього робочого дня місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата.

Сторонами погоджено відповідальність сторін у випадку прострочення по сплаті орендних платежів. Згідно пункту 9 договору у такому разі орендар сплачує пеню розміром 1 % від суми боргу за кожен день прострочення.

Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем заборгованість по орендній платі становить 3600,00 грн. та, зокрема, пеня - 29 123,00 грн.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення суду в частині розміру стягнутої на його користь з відповідача пені, а тому в решті рішення суду не перевіряється.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи пеню за договором оренди приміщення у розмірі 3000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що розрахований розмір пені в період з 01.03.2017 року по 04.11.2020 року, є неспівмірним із заподіяними збитками.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано неустойку за порушення зобов`язання в сумі 29 123,00 грн. за період з 02.03.2017 року по 04.11.2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Передбачення у договорі про неустойку чи іншу відповідальність у зв`язку із допущеними порушеннями покликано стимулювати сторону договору до належного виконання своїх зобов`язань з тим, щоб не допускати настання порушень зобов`язання, яке згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 та частини 1 статті 526 ЦК України має виконуватися добросовісно та належним чином, і тим самим не змушувати іншу сторону договору вдаватись до застосування способів захисту.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Положення частини 3 статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка це передусім спосіб забезпечити зобов`язання, що застосовується в інтересах кредитора з метою відшкодувати йому витрати у зв`язку із порушенням умов договору чи закону.

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Питання про те, чи є значним перевищення розміру неустойки над розміром збитків, має бути оцінене судом на підставі зібраних доказів і встановлених обставин справи. Тобто це питання є оціночним.

При цьому, враховуючи, що право суду на зменшення розміру неустойки законодавцем пов`язано з його перевищенням над розміром збитків, таке зменшення, на думку колегії суддів, можливе лише до межі, що не є нижчою, ніж розмір збитків.

З обставин справи вбачається, що розмір пені значно перевищує розмір невиконаного зобов`язання, що, на думку суду апеляційної інстанції, є підставою для її зменшення, про що обґрунтовано зазначив і суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість порушення зобов`язання з боку відповідача, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного ним розміру пені, стягнутої з відповідача ОСОБА_2 і збільшити його з 3000 гривень до 3600 гривень.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А тому із відповідача на користь позивача належить стягнути 202 грн. 64 коп. витрат понесених у зв`язку із розглядом в суді першої інстанції та 29 грн. 63 коп. у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а всього 232 грн. 27 коп.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2020 року в частині стягненої пені змінити, збільшивши її розмір з 3000 грн. до 3600 грн.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши їх розмір з 200,19 грн. до 202,64 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29 грн. 63 коп. понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді