П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/8092/20

Номер провадження 22-ц/824/14915/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 26-А» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Сирбул О. Ф., у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 26-а» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 26-а» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 обіймав посаду голови правління ОСББ «Дніпровська набережна 26-А» з оплатою праці згідно з чинним штатним розкладом.

Наказом № 1-К/2019 від 19 листопада 2019 року позивача звільнено із займаної посади з 19 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання належно оформити розірвання трудових відносин, зокрема, провести з позивачем повний розрахунок, виплативши заробітну плату за частину листопаду 2019 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, що зроблено не було.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року (а.с. 140-146) позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено, стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 26-а» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за листопад 2019 року у розмірі 6 152 грн. 03 коп., компенсацію за 79 днів невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі 26 613 грн. 52 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 179 807 грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 843 грн. 92 коп..

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 26-а» на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

04 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення суду яким стягнути з ОСББ судові витрати пов`язані з розглядом даної справи.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року (а.с. 159-161) стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 26-а» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням та додатковим рішенням суду, 09 вересня 2021 року ОСББ «Дніпровська набережна 26-а» направило апеляційну скаргу у якій, посилаючись на недотримання судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року скасувати, та відмовити у задоволенні позову; стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в основу оскаржуваного рішення судом покладено надані позивачем копії документів та зроблені ним розрахунки не з`ясувавши при цьому, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги позивача.

На думку скаржника, суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення (від 03 червня 2021 року) не звернув уваги на те, що копії наданих позивачем документів були засвідчені ним особисто з відміткою «з оригіналом згідно», що свідчить про наявність у нього оригіналу фінансово-господарської документації ОСББ, яка стосується предмету позову за спірний період, зберігається у позивача та не була передана ОСББ.

Скаржник зазначає, що згідно наказу № 1 від 18 листопада 2019 року за підписом ОСОБА_2 , позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку чим, останній мав передати документи та майно ОСББ новообраному складу правління, проте виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підтвердження повноважень ОСОБА_2, матеріали справи не містять. Крім того, позивачем не було передано ОСОБА_2 фінансово-господарської документації.

Так, з 12 грудня 2020 року головою правління ОСББ призначено ОСОБА_3, яка була позбавлена можливості ознайомитися з матеріалами справи, надати свої пояснення по суті заявлених позовних вимог, у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 03 червня 2021 року.

Скаржник зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у нього заборгованості перед позивачем по заробітній платі за період його перебування на посаді голови правління ОСББ та наявної у нього невикористаної щорічної відпустки на момент припинення повноважень.

На думку скаржника, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, а відтак, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, відсутні. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів здійснених позивачем витрат на правничу допомогу. Зазначені позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними та не відповідають ні складності справи, ні обсягу виконаних адвокатом робіт.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою в частині оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу за апеляційною скаргою в частині оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

08 жовтня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду міста Києва надійшов відзив на апеляційну скаргу в частині оскарження додаткового рішення суду, з відповідними підтвердженнями про направлення його скаржнику, з якого вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві ним вказано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що складає 25 000 грн.

На зазначену позовну заяву відповідачем подано відзив, проте заперечень щодо розміру судових витрат останній на містить, що розцінюється позивачем як відсутність погодження відповідачем із розміром таких витрат.

Позивач зазначає, що та обставина, що у відповідача змінилося керівництво, не є підставою для відкладення розгляду справи.

На думку позивача, ним надано до суду належні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, а відтак, підстави для відмови у їх стягненні, відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою в частині оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу за апеляційною скаргою в частині оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

04 листопада 2021 року на адресу Київського апеляційного суду міста Києва надійшов відзив на апеляційну скаргу в частині оскарження рішення суду, з відповідними підтвердженнями про направлення його скаржнику, з якого вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що доводи скаржника про те, що суд першої інстанції позбавив можливості нового голову правління ОСББ ознайомитися з матеріалами справи та надати свої пояснення, не відповідають дійсності.

Позивач зазначає, що вся необхідна документація для повноцінного функціонування ОСББ була належним чином передана ним новому керівнику ОСББ за актами передання-приймання № 1, 2 та 3. Разом з тим, відповідно до спільної заяви позивача та нового керівника ОСББ ОСОБА_2 , архів за період 29 грудня 2015 року - 19 листопада 2019 року зберігається у позивача, а архів за період із 20 листопада 2019 року зберігається у нового керівника ОСББ. Кожна сторона надає одна одній документи із своєї частини архіву для перегляду і копіювання без передання. Таким чином, позивач надавав ОСОБА_2 всі необхідні документи, які нею запитувалися, проте такі документи поверталися позивачу для належного зберігання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з ним не був проведений повний розрахунок за весь період роботи.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звільнення позивача, останній не використав жодного дня відпустки та не отримав компенсацію за невикористані відпустки.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з невиконання відповідачем свого обов`язку щодо проведення з позивачем розрахунку після його звільнення.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків Голови Правління ОСББ «Дніпровська набережна 26-А» (а.с. 13, 15).

Із 01 серпня 2016 року розпочато здійснення оплати праці Голові Правління ОСББ «Дніпровська набережна 26-А»: оплату виконання функцій керівника юридичної особи - згідно зі штатним розкладом Об`єднання; оплату виконання (суміщеня) додаткових функцій управителя, спеціаліста з безпеки та юриста - у разі такого виконання оформлювати окремими щомісячними наказами про виплату винагороди (а.с. 16).

Відповідно до наказу № 1-К/2019 від 19 листопада 2019 «Про звільнення з посади» позивача звільнення із займаної посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 17).

Згідно довідки про розрахунок заробітної плати за листопада 2019 року, посадовий оклад ОСОБА_1 відповідно до чинного штатного розкладу складає 9 937,89 грн. Заробітна плата позивача за листопад 2019 року складає: працював із 01 листопада 2019 року по 19 листопада 2019 року; відпрацьовано робочих днів 13із 21; заробітна плата до оподаткування: 9 937,89 / 21 х 13 = 6 152 грн. 03 коп. (а.с. 28).

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено акт № 1 передавання-приймання ключів від технічних приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а.с. 83-84).

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено акт № 2 передавання-приймання дверей приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а.с. 85-86).

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено акт № 3 передавання-приймання технічної документації багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а.с. 87-100).

04 серпня 2020 року ОСББ «Дніпровська набережна 26-А» в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено спільну заяву згідно якої сторони погодили, що архів за період 29 грудня 2015 року - 19 листопада 2019 року зберігатиме особисто ОСОБА_1 , а за період 20 листопада 2019 року - 04 серпня 2020 року зберігатиме особисто ОСОБА_2 . Кожна сторона надаватиме одна одній документи із своєї частини архіву для перегляду та копіювання без передавання (а.с. 103).

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Згідно висновків викладених у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року (справа 639/3491/18), за змістом положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 1-К/2019 від 19 листопада 2019 року позивача звільнено із займаної посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Із довідки про розрахунок заробітної плати за листопад 2019 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за листопада 2019 року складає 6 125 грн. 03 коп. Доказів на підтвердження того, що заробітна плата за листопада 2019 року була виплачена позивач у день його звільнення, матеріали справи не містять, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно із п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 № 100 (зі змінами доповненнями), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як вбачається з матеріалів справи, із 29 грудня 2015 року позивач приступив до виконання обов`язків Голови Правління ОСББ «Дніпровська набережна 26-А», який був звільнений із займаної посади 19 листопада 2019 року.

Доказів того, що станом на день звільнення позивач останній використовував надану йому законом щорічну відпуску, чи отримав компенсацію за невикористану відпустку, матеріали справи не містять.

Таким чином, встановивши, що за період з 29 грудня 2015 року по 19 листопада 2019 року позивач не перебував у щорічних відпустках та не отримував відповідної компенсації, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів за невикористану відпустку.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно із п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, встановивши, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 не провів з ним повний розрахунок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Посилання скаржника на те, що у позивача наявні оригінали фінансово-господарської документації ОСББ, яка стосується предмету позову за спірний період, та які не були передані новообраному правлінню, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки сторонами самостійно було визначено, що архів за період 29 грудня 2015 року - 19 листопада 2019 року зберігатиме особисто ОСОБА_1 , а за період 20 листопада 2019 року - 04 серпня 2020 року зберігатиме особисто ОСОБА_2 . Кожна сторона надаватиме одна одній документи із своєї частини архіву для перегляду та копіювання без передавання.

Посилання скаржника на те, що у зв`язку відхиленням клопотання Голови правління ОСББ ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи, остання була позбавлена можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати свої пояснення по суті заявлених позовних вимог, є безпідставним, оскільки ОСОБА_3 обрано Головою правління у грудні 2020 року, таким чином, остання мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив ОСББ «Дніпровська набережна 26-А» на позовну заяву, підписаний ОСОБА_2 , таким чином, відповідачем висловлену свою позицію щодо заявлених позовних вимог.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на відсутність у нього заборгованості перед позивачем, оскільки відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Разом з тим, доказів відсутності заборгованості перед позивачем, відповідачем не надано.

Щодо оскарження ОСББ «Дніпровська набережна 26-А» додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, слід зазначити наступне.

Стягуючи із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів наданих позивачем на підтвердження понесених ним витрат.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: ордер на надання правової допомоги (а.с. 58); договір про надання правової допомоги від 06 березня 2020 року (а.с. 156-157); додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 06 березня 2020 року (а.с. 148); розрахунок розміру винагороди адвоката за договором про надання правової дороги від 06 березня 2020 року (а.с. 154); акт про виконання умов договору про надання правової допомоги від 06 березня 2020 року складений 03 червня 2021 року (а.с. 155), а також квитанції: № 10 від 20 жовтня 2020 року (а.с. 149), № 1 від 22 січня 2021 року (а.с. 150), № 3/2 від 29 березня 2021 року (а.с. 151), № 4 від 20 квітня 2021 року (а.с. 152), № 5 від 21 квітня 2021 року (а.с. 153).

Вищевказані докази підтверджують те, що за надання правової допомоги по даній справі, позивачем були сплачені кошти у загальній сумі 25 000 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на виконання вимог ст. 134 ЦПК України, позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу, які він очікує понести в зв`язку з розглядом справи, складає 25 000,00 грн.

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем не подавалось.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 25 000 грн.

Посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, є безпідставним та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними, не відповідають складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, враховуючи ціну даного позову, а також виконану адвокатом роботу. Крім того, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 178 ЦПК України відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу, які він очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

14 вересня 2020 року на адресу Дарницького районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, разом з тим, заперечень щодо розміру судових витрат зазначений відзив не містить. Таким чином, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач фактично погодився із розміром витрат понесених позивачем на правничу допомогу у зазначеній ним сумі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі, що ухвалені з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровська набережна 26-А» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Я.В. Головачов

В.В. Соколова