ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 182/63/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року, яке ухвалено суддею Рибаковою В.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 18.10.2019 року, приблизно о 12 год. 18 хв., ним було здійснено помилкове перерахування його грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_2 (Альфа банк) в сумі 35000 грн. Також 09.12.2019 року, приблизно о 13 год. 19 хв., ним було здійснено помилкове перерахування його грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_2 (Альфа банк) в сумі 15000 грн. Крім того, 04.03.2020 року, приблизно о 16 год. 15 хв., ним було здійснено помилкове перерахування його грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_3 (Моно банк (Універсал банк) в сумі 5055 грн.

Позивачем пізніше було встановлено, що всі ці рахунки належать одній особі - відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак жодних підстав для набуття нею та збереження належних позивачу грошових коштів не існує.

Позивач зазначає, що в приватному спілкуванні з відповідачем ОСОБА_2 вона визнала факт безпідставного отримання нею від позивача належних йому коштів і пообіцяла їх повернути, однак до теперішнього часу цього не зробила. Для підтвердження тієї обставини, що саме відповідачу належать рахунки, на які позивачем було перераховано кошти, та що саме на ці карткові рахунки ним було здійснено безпідставне перерахування коштів, ним 14.12.2020 року було направлено до Акціонерного товариства «Альфа банк» та Акціонерного товариства «Універсал Банк» адвокатські запити, на які банки відмовились надавати йому відповідну інформацію.

Позивач вважає, що відповідачем без правової підстави набуті кошти в розмірі 55055 грн., а тому враховуючи наведені ним обставини, просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 55055 грн. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем без правової підстави були набуті кошти в розмірі 55055 грн., які позивач помилково перерахував на рахунки відповідача. При цьому суд безпідставно не витребував докази по справі та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено неможливість отримання доказів, а саме інформації, кому належать банківські рахунки, на які позивачем було переведено кошти, самостійно.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18.10.2019 року, приблизно о 12 год. 18 хв., позивачем було здійснено перерахування належних йому грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_2 (Альфа банк) в сумі 35000 грн. Також, 09.12.2019 року, приблизно о 13 год. 19 хв., позивачем було здійснено перерахування грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_2 (Альфа банк) в сумі 15000 грн. Крім того, 04.03.2020 року, приблизно о 16 год. 15 хв., позивачем було здійснено перерахування грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_3 (Моно банк (Універсал банк) в сумі 5055 грн.

Згідно наданої АТ «Альфа-Банк» відповіді № 08368/БТ-32б/б від 14.04.2021 року (а.с.51), на ім`я ОСОБА_1 відкрита банківська картка № НОМЕР_1 .

Переказ коштів 18.10.2019 року з картки № НОМЕР_1 , приблизно о 12-15 год., в сумі 35000 грн. (код операції 297409) було здійснено на картковий рахунок № НОМЕР_4 .

Переказ коштів 09.12.2019 року з картки № НОМЕР_1 , приблизно о 13-17 год., в сумі 15000 грн. (код операції 503011) було здійснено на картковий рахунок № НОМЕР_4 .

Переказ коштів 04.03.2020 року з картки № НОМЕР_1 , приблизно о 16-12 год., в сумі 5000 грн. (код операції 272881) було здійснено на банківську картку № НОМЕР_3 .

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів позивач посилався на те, що відповідачем по справі, без належих правових підстав, були набуті належні позивачу кошти в розмірі 55055 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що карткові рахунки, на які з карти поивача були перераховані кошти, належать відповідачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1.23 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Частиною1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.10.2019 року, приблизно о 12 год. 18 хв., позивачем було здійснено перерахування належних йому грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_2 (Альфа банк) в сумі 35000 грн. Також, 09.12.2019 року, приблизно о 13 год. 19 хв., позивачем було здійснено перерахування грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_2 (Альфа банк) в сумі 15000 грн. Крім того, 04.03.2020 року, приблизно о 16 год. 15 хв., позивачем було здійснено перерахування грошових коштів з його карткового рахунку НОМЕР_1 (Альфа банк) на картковий рахунок НОМЕР_3 (Моно банк (Універсал банк) в сумі 5055 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що ним було встановлено, що всі ці рахунки належать відповідачу ОСОБА_2 , проте будь-яких належних та допустимих доказів, в розумінні статей 12,81 ЦПК України, на підтвердження факту належності саме відповідачу ОСОБА_2 вищезазначених карткових рахунків, позивачем суду надано не було та в матеріалах справи такі докази відсутні, тому колегія суддів погоджується з висновком суду прешої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача, оскільки позивачем не доведено, що карткові рахунки, на які з карти відповідача були перераховані кошти, належать відповідачу.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач без належної правової підстави набула кошти в розмірі 55055 грн., які позивач помилково перерахував на рахунки відповідача, оскільки позивачем не доведено того, що кошти були перераховані на карткові рахунки, які належать відповідачу.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не витребував докази по справі та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено неможливість отримання доказів, а саме інформації, кому належать банківські рахунки на які позивачем було переведено кошти, самостійно, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Порядок розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб регулюється Главою 12 Розділу IV ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду (стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, кола суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу.

Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів.

Згідно із ст. 348 ЦПК України, у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником; 3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; 4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; 5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Оскільки запитувана позивачем інформація щодо належності банківських рахунків конкретній особі відноситься до інформації з обмеженим доступом, яка містить банківську таємницю, порядок розкриття такої інформації регулюється ст. 348 ЦПК України. Доказів того, що позивач звертався до суду з відповідною заявою в порядку ст. 348 ЦПК України, суду не надано, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача щодо витребування такої інформації в порядку ст. 84 ЦПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: