Справа № 182/5895/21
Провадження № 2/0182/2831/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.12.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, посилаючись на наступне.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 091091 від 06.11.2002 року, її батько ОСОБА_4 був власником земельної ділянки, загальною площею 8.520 га, що розташована у с.Шевченкове Нікопольського району Дніпропетровської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_4 помер, про що було видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 15.07.2016 року. Після смерті батька відкрився спадок у вигляді земельної ділянки, загальною площею 8,520 га, що розташована у с.Шевченкове Нікопольського району Дніпропетровської області. На випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батьком ОСОБА_4 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради та зареєстрований у реєстрі під № 15. Згідно вищезазначеного заповіту, її батько заповідав їй земельну ділянку, загальною площею 8,520 га, у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 091091 від 06.11.2002 року. Відповідно до статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або зверненням до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини. Після смерті батька ОСОБА_4 вона фактично прийняла спадщину, що залишилась, а саме: земельну ділянку, площею 8,520 га, що розташована у с.Шевченкове Нікопольського району Дніпропетровської області, що підтверджується тим, що вона використовує земельну ділянку за її фактичним призначенням. Вона фактично вступила у спадок. Її право на спадкування ніким не оспорюється. Її мати ОСОБА_2 та її рідна сестра ОСОБА_3 зробили відповідні заяви, що були посвідчені нотаріусом, про те, що ніяким чином вони не оспорюють та не претендують на спадщину, що відкрилась. Через вказані обставини звернулась до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.44), відповідачі проти задоволення позову не заперечували (а.с.28, 31).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення прав володіння, користування та розпорядження майном, їх захист також регламентовано ст.41 Конституції України, відповідно до якої громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об`єктами права державної та комунальної власності, відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 091091 від 06.11.2002 року, батько позивачки по справі ОСОБА_4 був власником земельної ділянки, загальною площею 8.520 га, що розташована у с.Шевченкове Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.6-8). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.5). Після смерті батька відкрився спадок у вигляді земельної ділянки, загальною площею 8,520 га, що розташована у с.Шевченкове Нікопольського району Дніпропетровської області. На випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавець ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради та зареєстрований у реєстрі під № 15 (а.с.4), згідно з яким заповів земельну ділянку, загальною площею 8,520 га (у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 091091 від 06.11.2002 року) позивачці по справі.

Відповідно до ст.1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або зверненням до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_4 позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилась, а саме: земельну ділянку, площею 8,520 га, що розташована у с.Шевченкове Нікопольського району Дніпропетровської області, оскільки використовує земельну ділянку за її фактичним призначенням. Право позивачки на спадкування ніким не оспорюється. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зробили відповідні заяви, посвідчені нотаріусом, де зазначили, що не оспорюють право позивачки на спадок та не претендують на спадщину, що відкрилась (а.с.51, 52).

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку, загальною площею 8,520 га, кадастровим номером :01:005:0003, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 091091 від 06.11.2002 року, що розташована на території с.Шевченкове Нікопольського району Дніпропетровської області, що залишилася після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за заповітом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал