09 грудня 2021 року м. Кропивницький
справа № 390/136/21
провадження № 22-ц/4809/1329/21
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого судді Дуковського О.Л., суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А. постановою від 17.11.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, задовольнив частково. Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2021 року, яким відмовлено в задоволенні позову, скасоване та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області у відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) та 283,75 грн судових витрат.
З даною постановою не можу погодитися, виходячи з такого.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Первозванівської сільської ради про стягнення у відшкодування моральної шкоди. Вказує, що протиправними діями Первозванівської сільської ради їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Протиправна поведінка потягла психологічне напруження, розчарування та незручності, системне порушення її прав викликало у неї психічне напруження через невиконання рішення суду, дискримінацію, а також почуття невизначеності та негативні емоції, а саме розчарування в діяльності відповідача і розчарування в діяльності держави щодо можливості громадянину реалізувати своє право на землю.
Обставини спірних подій, за яких виникла шкода полягає в наступному. 09.04.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Первозванівської сільської ради, проте відповідач відповіддю від 30.05.2019 її повідомив про відмову у задоволенні заяви. З метою захисту своїх прав позивач звернулась до суду і судовим рішенням від 19.07.2019 року відповідача зобов`язано повторно розглянути вищевказану заяву ОСОБА_1 15.11.2019 року відповідачем прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви позивачки, яке нею оскаржено до суду. Рішенням суду від 10.02.2020 року відповідача зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2019 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. З метою примусового виконання рішення суду від 10.02.2020 року позивач звернулась до державної виконавчої служби, якою відкрито виконавче провадження № 62469385. Після вжиття заходів примусового виконання постановою державного виконавця від 10.08.2020 року виконавче провадження закрито через виконання рішення суду. Ухвалою суду від 09.09.2020 року визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно виконання рішення суду від 10.02.2020 року та зобов`язано відповідача надати суду звіт про виконання вказаного рішення суду. Рішенням суду від 11.09.2020 року скасовано постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження № 62469385. За фактом відмови відповідачем виконувати рішення суду від 10.02.2020 року відкрито кримінальне провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористалась своїм правом та згідно з вимогами законодавства звернулась до суду з позовами про визнання незаконними рішень відповідача про відмову в наданні дозволу на затвердження на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Позивач отримала судові рішення на свою користь і рішення судів набрали законної сили.
Діючим законодавством передбачені спеціальні умови для відшкодування моральної шкоди, зокрема ч.1 ст.1173 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, у випадку пред`явлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданою незаконними діями або бездіяльністю органом місцевого самоврядування, така шкода відшкодовується незалежно від вини такого органу.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем відносно позивача виносились неправомірні рішення та встановлювалась протиправність дій відповідача щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки позивачу.
В той же час, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки діюче законодавство не встановлює імперативного обов`язку компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію .
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей, що забезпечує постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Тому, обов`язковому з`ясуванню підлягає чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, з чого вони складаються та чим доводяться.
Відтак, хоча бездіяльність відповідача і встановлена рішенням, однак одночасно і відновлені порушені права позивачів. Визнання протиправними рішення органу місцевого самоврядування не є автоматичною підставою для відшкодування моральної шкоди без доведення в чому така шкода виразилась і чим доводиться. Позивач звернулась до відповідача з наміром реалізувати своє право отримати земельну ділянку, реалізувала свій намір, законний інтерес. Відмову відповідача не можна пов`язувати з порушенням вже сталого права на земельну ділянку, колегіальним органом відмовлено в реалізації права набути у власність земельну ділянку.
Судовим рішенням були відновлені порушені права позивача на розгляд клопотання у відповідності до вимог законодавства. Наявність судового рішення в адміністративній справі, яким відмову відповідача визнано протиправною, не може бути підставою для задоволення позову в даній справі, адже цим рішенням не встановлена безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди.
В якості завдання моральної шкоди органом місцевого самоврядування Первозванівською сільською радою, позивачем зазначено про психічне напруження, розчарування в державних гарантіях, перенесених душевних переживаннях через порушення відповідачем її прав щодо отримання земельної ділянки, а також докладання значних зусиль для нормалізації її звичного життя, в негативних емоціях, та в почутті несправедливості і дискримінації щодо неї.
Однак, на підтвердження того, що внаслідок прийнятих рішень відповідача рівень негативних емоцій у позивача досяг рівня страждань або приниження, чи рівень і якість її життя погіршився і його відновлення або неможливий, або потребує додаткових зусиль та ресурсів, позивачем суду не надано. Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Судом першої інстанції не встановлено усіх необхідних елементів для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування майнової шкоди.
Суд першої інстанції за результатом аналізу наданих доказів, як кожного окремо так і в їх сукупності, в поєднанні з нормами діючого законодавства, зваживши доводи позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Суддя Л.М. Дьомич