Справа № 576/1469/21
Провадження № 2/576/383/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Колодяжного А.О.,

з участю секретаря судового засідання - Терені Л.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глухівської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок, Сумської організації Українського товариства мисливців і рибалок, про скасування рішення про виключення із членів товариства, -

встановив:

25 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Глухівської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок, Сумської організації Українського товариства мисливців і рибалок, та просив визнати неправомірним рішення Уланівського первинного колективу УТМР від 16 лютого 2021 року, затверджене президією Глухівської районної організації УТМР 26 лютого 2021 року, в частині виключення його з членів мисливців і рибалок та відновити у членстві громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок».

У позові він зазначив, що з 1996 року є членом Українського товариства мисливців і рибалок (далі також - УТМР) та перебував на обліку в Уланівському первинному колективі Глухівської районної організації УТМР. Також за сумісництвом працював єгерем. Як стало йому пізніше відомо, зборами Уланівського первинного мисливського колективу 16 лютого 2021 року його виключено із членів мисливців та рибалок. Це рішення було затверджено Глухівською районною організацією УТМР 26 лютого 2021 року. З цими рішеннями його ознайомили у квітні 2021 року. Зі змісту рішень слідує, що підставою для їх ухвалення були обвинувачення у незаконному полюванні.

Позивач вважає, що ці рішення є незаконними, оскільки на збори його не запрошували і він не був присутній на них та не мав можливості подати свої пояснення і заперечення. Обвинувачення у незаконному полюванні не були підтверджені. На засідання президії, яка затверджувала рішення первинного мисливського колективу, його також не запросили. У рішеннях відсутні посилання на норму Статуту УТМР, за порушення якої його виключили із членів (а.с.2-5).

29 червня 2021 року суд відкрив провадження у цій справі і з урахуванням частини четвертої статті 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.23).

16 липня 2021 року до суду надійшов відзив Глухівської районної організації УТМР, який мотивований тим, що рішенням зборів Уланівського первинного мисливського колективу від 16 лютого 2021 року позивача виключено з членів мисливців і рибалок. Це рішення було затверджене президією Глухівської районної організації УТМР 26 лютого 2021 року. Первинний мисливський колектив та районна організація діяли на підставі повноважень, що були передбачені Статутом УТМР. Факт повідомлення позивача про збори підтверджується доповідною голови первинного мисливського колективу Долгейко І.В. Достовірність фактів щодо порушень позивачем правил полювання можуть підтвердити свідки. Відповідач також просив розглянути справу із викликом сторін, для того, щоб заслухати цих свідків. (а.с.33-34, 37-38).

21 липня 2021 року позивач подав заперечення, у яких послався на необґрунтованість відзиву (а.с.45-47).

31 серпня 2021 року суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання вирішив відмовити у задоволенні клопотань відповідача про розгляд справи з викликом сторін та виклик свідків, оскільки обставини справи не вимагають цього (а.с.53).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами документи і докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеного на веб-сайті Міністерства юстиції України (посилання https://usr.minjust.gov.ua), Громадська організація «Українське товариство мисливців і рибалок» УТМР була зареєстрована 21 жовтня 1992 року та набула статусу юридичної особи.

Пункт 1.1. статуту Громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» УТМР, що розміщений на офіційному веб-сайті цієї організації (посилання:https://www.uoor.com.ua/includes/about_organization/docs/charter/charter_2016.docx), визначив її як є неприбуткову громадську організацію, яка об`єднує громадян на основі спільності інтересів своїх членів для реалізації мети та завдань, передбачених статутом.

Діяльність Громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» УТМР поширюється на всю територію України. Вона має всеукраїнський статус та відокремлені підрозділи у всіх адміністративно-територіальних одиницях (пункт 1.9. статуту).

Відокремлені підрозділи (місцеві осередки) Товариства, які діяли із статусом юридичної особи на день введення в дію Закону України «Про громадські об`єднання», зберігають такий статус за рішенням з`їзду Товариства. Відокремлені підрозділи товариства зі статусом юридичних осіб в своїй діяльності керуються єдиним Статутом Українського товариства мисливців і рибалок (пункт 1.11. статуту).

Члени УТМР перебувають на обліку в одній із первинних організацій (клубів) УТМР, у якому сплачують щорічні членські внески. Право обирати первинну організація (клуб) УТМР для вступу чи обліку належить особі, яка є членом УТМР або бажає ним стати (пункт 4.2. статуту).

Відповідно до пункту 4.6. статуту УТМР, членство припиняється, зокрема, у разі виключення члена УТМР із Товариства за рішенням загальних зборів первинної організації (клубу) УТМР, президій рад Кримської республіканської, обласних, міських, регіональних, районних, міжрайонних і міськрайонних організацій УТМР у зв`язку із порушенням вимог статуту, або якщо діяльність члена суперечить меті та завданням Товариства, або якщо член втратив зв`язок із Товариством без поважних причин чи за несплату чи несвоєчасну сплату щорічних членських внесків, а також порушення законодавства у сфері полювання та риболовлі.

Пункт 4.8. статуту передбачає, що за його порушення до членів Товариства можуть застосовуватися такі заходи громадського впливу: зауваження; догана; позбавлення права полювання і риболовлі в угіддях наданих в користування УТМР, або брати участь у змаганнях Товариства строком до двох років; виведення із складу керівних органів Товариства; позбавлення звання "Почесний член Українського товариства мисливців і рибалок"; виключення із членів Товариства за дії, які завдають матеріального збитку Товариству або матеріального та морального збитку окремим його членам, за порушенням вимог цього статуту, або якщо діяльність члена суперечить меті та завданням Товариства, або якщо член втратив зв`язок із Товариством без поважних причин чи за несплату чи несвоєчасну сплату щорічних членських внесків, а також порушення законодавства у сфері полювання та риболовлі.

Рішення про виключення із членів Товариства приймається загальними зборами первинної організації (клубу) УТМР і затверджується президією районної, міжрайонної, міської, Кримської республіканської чи обласної ради УТМР. Рішення про виключення має право приймати президія ради районної, міськрайонної, міжрайонної, міської, регіональної, обласної, Кримської республіканської організації, Всеукраїнської ради УТМР. Про це рішення інформується первинна організація (клуб) УТМР, районна, міськрайонна, міжрайонна, регіональна, міська, обласна, Кримська республіканська організації УТМР.

Сторонами не заперечується той факт, що позивач був членом УТМР до 16 лютого 2021 року, тобто до дати коли його виключили із членів збори Уланівського первинного мисливського колективу, з рішенням яких він не погоджується.

Відповідно до облікової картки на члена УТМР, позивач перебував на обліку в Уланівському первинному мисливському колективі УТМР, що підпорядковується Глухівській районній організації УТМР (а.с.9).

Протокол № 1 зборів Уланівського первинного мисливського колективу свідчить про те, що 16 лютого 2021 року ці збори постановили виключити позивача із членів товариства мисливців та рибалок з Уланівського первинного мисливського колективу (а.с.10-11).

Згідно із випискою із протоколу № 2 засідання президії Глухівської районної організації УТМР, затверджено рішення Уланівського первинного мисливського колективу про виключення позивача із членів УТМР (а.с.12).

Лист Сумської обласної організації УТМР від 1 червня 2021 року, свідчить про те, що позивач оскаржував організаційно серед іншого своє виключення із членів УТМР, проте це було безрезультатно (а.с.15).

Отже, ця справа стосується втрати (припинення) членства у громадській організації.

Перед тим як перейти до суті справи, суд вирішить питання чи уповноважений він розглянути цю справу.

Складність цього питання полягає у тому, що з одного боку, суд повинен враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду при застосуванні таких норм права. А з іншого боку, аналіз судової практики Верховного Суду свідчить про різні підходи до визначення як предметної юрисдикції, так і судової юрисдикції взагалі, у спорах між громадськими об`єднаннями та їх членами, пов`язаними із припиненням членства.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 127/21764/17, вказала: «…юрисдикція суду не поширюється на правовідносини щодо створення громадського об`єднання чи громадської організації, визначення напряму її діяльності, здійснення управління діяльністю (окрім звільнення керівника), порядку та підстав набуття та припинення членства у громадській організації (громадському об`єднанні), участі у роботі громадської організації… Можна зробити висновок, що внутрішньостатутною діяльністю громадського об`єднання (громадської організації) є питання її створення, визначення напряму діяльності, реалізація прав її членів на участь у такій діяльності у правовідносинах, що не є за своїм змістом цивільно-правовими та не впливають на повноваження громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, які урегульовані нормами цивільного, господарського чи трудового права та стосуються цивільних прав та інтересів третіх осіб. Тому набуття та втрата членства у громадській організації є реалізацією громадською організацією своїх повноважень у внутрішній статутній діяльності, тоді як звільнення з роботи керівника громадської організації чи найманих працівників є реалізацією повноважень громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, на які поширюється юрисдикція суду. …».

Посилаючись на вказане вище рішення Великої Палати, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 24 березня 2021 року по справі № 277/781/16-ц, яка стосувалась аналогічних із цією справою обставин (виключення позивача з членів УТМР на підставі пункту 4.8 Статуту УТМР), скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зазначив таке: «…Ураховуючи, що предметом позову є скасування рішення президії Ємільчинської РО УТМР від 28 жовтня 2016 року про виключення позивача з членів УТМР на підставі пункту 4.8 Статуту УТМР, що стосуються реалізації ним права на участь у діяльності громадської організації, які за своїм змістом не є цивільно-правовими відносинами та не впливають на повноваження громадської організації як учасника цивільних чи трудових правовідносин, що урегульовані нормами цивільного права, а є реалізацією президією Ємільчинської РО УТМР своїх повноважень у внутрішньостатутній діяльності (втрата членства у громадській організації), на зазначені правовідносини не поширюється юрисдикція суду. … Ураховуючи, що позовні вимоги про скасування рішення президії Ємільчинської РО УТМР від 28 жовтня 2016 року про виключення позивача зі складу членів УТМР на підставі пункту 4.8 Статуту ГО «УТМР» є реалізацією громадською організацією своїх повноважень у внутрішньостатутній діяльності, справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю. …».

В іншій справі Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов протилежного висновку та у своїй постанові 19 червня 2019 року по справі № 301/1637/16-ц, зазначив таке: «… предметом спору є оскарження рішень щодо виключення позивачів із членів Українського товариства мисливців і рибалок, які позивачі вважають незаконними та такими, що порушують їх права, передбачені статтею 36 Конституції України, на свободу об`єднання у громадські організації, і не стосуються внутріорганізаційної діяльності або виключної компетенції об`єднання. Суди попередніх інстанцій вказаних вимог закону та обставин справи не врахували, у зв`язку з чим, закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, дійшли помилкового висновку, що вказаний спір не може бути предметом судового розгляду, оскільки позивачі звернулися до суду за захистом свого особистого немайнового інтересу шляхом визнання незаконними рішень про виключення їх із членів Українського товариства мисливців і рибалок, що не суперечить положенням статті 16 ЦК України. …».

Дещо інший підхід був застосований Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі, що стосувалась аналогічних із цією справою обставин (виключення позивача з членів УТМР на підставі пункту 4.8 Статуту УТМР). Зокрема, Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у постанові від 17 березня 2021 року по справі № 592/2425/15-ц зазначив: «… У справі, що переглядається, підставою звернення до суду з позовом позивач вважає порушення його прав як члена обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок. Позивач є носієм прав учасника громадської організації, а відносини між ним і відповідачем є відносинами щодо членства в товаристві, діяльності останнього та його припинення. Сумська обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок є юридичною особою, а спір стосується, зокрема, членства у ньому та пов`язаних з членством прав позивача, який оскаржив рішення президії цього об`єднання. Вирішення спору за такими вимогами належить до юрисдикції господарського суду, а тому судам необхідно було закрити провадження у справі. …».

Приймаючи до уваги всі ці три протилежні один одному підходи щодо юрисдикції суду у справах про припинення членства громадських організаціях, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, суд виходить із наступного.

Згідно із статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 36 Конституції України, громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

У частині першій статті 314 ЦК України зазначено, що фізичні особи мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації.

Зі змісту пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК України слідує, що право членства в об`єднаннях громадян нерозривно пов`язане з особою.

Отже, приведені вище норми вказують на те, що право на членство у громадській організації визнається національним законодавством і це є особистим немайновим правом фізичної особи. Тому спір про таке право може бути предметом судового розгляду.

Оскільки таке немайнове право пов`язується із соціальним буттям фізичної особи (глава 22 ЦК), для задоволення певних соціальних інтересів, то такі відносини не мають характеру корпоративних, а є цивільно-правовими.

Крім того, про цивільний характер права належати до громадської організації неодноразово наголошував і Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у справі Sakellaropoulos c. Grece (аpp. no. 38110/08), ухвала про прийнятність від 6 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що питання, яке полягало у можливості для заявника продовжити бути членом асоціації, а отже, підтвердженням його права належати до асоціації, має цивільний характер.

Більш того, право продовжувати бути членом громадської організації може також потрапляти під сферу дії статті 11 Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у справі Cheall v/the United Kingdom (аpp. no. 10550/83), рішення від 13 травня 1985 р., Європейська комісія з прав людини зазначила, що виключення з асоціації з порушенням її правил, ухвалене відповідно до свавільних правил або тягне за собою виняткові труднощі для відповідного члена, може становити порушення його свободи асоціації.

В справі Lovriж v. Croatia, яка до-речі стосувалась виключення заявника із членів мисливського товариства і неможливості оскарження такого рішення у суді через відсутність юрисдикцій, (аpp. no. 38458/15, § 71-74), рішення від 4 квітня 2017 року, Європейський суд з прав людини зазначив таке: «…Суд визнає, що обмеження права заявника на доступ до суду переслідували легітимну мету, зазначену Урядом, а саме повагу до автономії асоціацій. У зв`язку з цим Суд далі повторює, що організаційна автономія асоціацій становить важливий аспект їх свободи асоціацій, що охороняється статтею 11 Конвенції і що це може слугувати законною метою обмеження права доступу до суду. Зокрема, асоціації повинні мати можливість володіти деякою силою дисципліни, навіть до вигнання, не боячись втручання ззовні. Однак, як передбачає пункт 2 статті 11 Конвенції, свобода асоціацій і, відповідно, організаційна автономія асоціацій не є абсолютною. Це означає, що неможливо повністю виключити втручання держави у внутрішні справи асоціацій. Зокрема, асоціація повинна відповідати певним мінімальним стандартам при виключенні члена. Виключення з асоціації може становити порушення свободи асоціацій відповідного учасника. Суд визнає, що в таких випадках сфера судового контролю може бути обмежена, навіть у значній мірі, з метою поваги до організаційної автономії асоціацій. Однак у цій справі заявнику, який оскаржував своє виключення з асоціації за порушення його статуту, було повністю відмовлено у доступі до суду. Важко розрізнити, чи це було результатом неточного чи неповного законодавства, його тлумачення національними судами, або того і іншого. Важливо те, що заявник повинен був мати доступ до суду, але був позбавлений його. Відповідно, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції».

Отже, практика Європейського суду з прав людини, яка в силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, свідчить про те, що суд може втручатись у внутрішню діяльність громадських організацій якщо це стосується виключення її членів з метою перевірки порушення права свободи на об`єднання громадян відповідного учасника. Але обсяг судового контролю у такому випадку обмежений лише перевіркою дотриманням громадською організацією мінімальних гарантій, які надаються їх членам при виключенні.

Таким чином, у цій справі суд не буде обговорювати, перевіряти і оцінювати факти якими керувалась громадська організація при виключенні позивача, оскільки це питання їх внутрішньої діяльності.

Завдання суду у цій справі полягає у тому, щоб перевірити чи були дотримані гарантії позивача при виключенні із громадської організації.

Суд зазначає, що ні спеціальний Закон України «Про громадські об`єднання», ні статут УТМР, а також і Положення про первинну організацію (клуб) Громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок», не визначають гарантій (певних мінімальних стандартів) члена (учасника) при його виключенні із громадської організації.

Водночас, відповідно до Закону України «Про приєднання України до Статуту Ради Європи», Україна ратифікувала Статут Ради Європи.

За змістом статті 15 Статуту Ради Європи, Комітет Міністрів розглядає, заходи, яких необхідно вжити для досягнення мети Ради Європи, включаючи питання про прийняття урядами спільної політики щодо конкретних питань. У відповідних випадках висновки Комітету можуть приймати форму рекомендацій урядам країн - членів Ради, і Комітет може попросити уряди країн - членів Ради інформувати його про заходи, вжиті ними щодо таких рекомендацій.

Отже, хоч і рекомендації не носять характеру зобов`язань, але водночас вони містять приписи, яких суб`єкти права Ради Європи мають дотримуватися.

Зокрема, у відповідності із статтею 15 Статуту Ради Європи, Комітетом міністрів Ради Європи була прийнята рекомендація CM/Rec(2007)14 (Щодо створення та діяльності неурядових організацій).

Відповідно до пункту 23 цієї рекомендації, члени громадських організацій повинні бути захищені від виключення, що суперечить їх статуту.

Відповідна частина пояснювального меморандуму до вищезазначеної рекомендації звучить так: «59. Як і при вступі, виключення із членства неурядової організації, як правило, є питанням самої організації. Однак правила, що регулюють членство в його статуті, повинні завжди дотримуватися, і національне законодавство повинно таким чином забезпечувати, щоб особа, якій загрожує виключення або була виключена, мала ефективні засоби для наполягання на такому дотриманні; див. заява No 10550/83, Cheall проти Сполученого Королівства, 42 DR 178 (1985). Крім того, правила, що регулюють виключення, не повинні бути абсолютно необґрунтованими або довільними; зокрема, перед прийняттям будь-якого рішення має бути справедливий розгляд справи».

Крім того, інша рекомендація - Фундаментальні принципи щодо статусу неурядових організацій в Європі, прийняті учасниками багатосторонньої зустрічі, організованої Радою Європи, Страсбург, 5 липня 2002 року, передбачає, що члени громадської організації повинні бути захищені від виключення всупереч її статуту (пункт 22).

Відповідна частина пояснювального меморандуму до вищезазначеної рекомендації звучить так: «71. Держави, однак, мають законний інтерес у регулюванні неурядової організації для того, щоб гарантувати дотримання прав третіх осіб… . Державне втручання може також бути необхідним для захисту членів від зловживання з боку керівництва неурядових організацій, особливо проти виключень з порушенням норм організації, накладання певних несприятливих умов, чи навіть прийняття цілком нерозумних свавільних норм. Однак у більшості випадків, відповідною формою захисту могла б бути можливість для членів подати справу до суду; взагалі не повинно бути жодної потреби по вжиттю заходів державним органом від імені членів».

Отже, мінімальні стандарти при виключенні члена громадської організації, передбачають, що перед прийняттям будь-якого рішення, має бути справедливий розгляд справи.

Суд зазначає, що критерієм справедливого розгляду будь-якої справи є насамперед можливість ефективної участі сторін у розгляді цієї справи.

Вирішуючи питання, чи мав заявник можливість ефективної участі при розгляді питання про його виключення із членів УТМР, суд зазначає наступне.

Так, ні статут УТМР, ні положення про первинну організацію (клуб) Громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» не містять чітких правил процедури розгляду питання про виключення власних членів. Також ці документи не містять і чіткого порядку виклику чи повідомлення членів, яким загрожує виключення.

Позивач стверджував, що про засідання зборів Уланівського первинного мисливського колективу, де вирішувалось питання про його виключення із членів УТМР, його ніхто не повідомив. Також його не запрошували й на засідання президії Глухівської районної організації УТМР, де вирішувалось питання про затвердження рішення щодо його виключення із членів УТМР. Через те, що його ніхто не повідомив про ці засідання, він не зміг прийняти участь у зборах первинного мисливського колективу та засіданні президії.

Відповідач же вказував у відзиві, що факт повідомлення позивача про збори первинного мисливського колективу підтверджений доповідною запискою голови колективу від 15 лютого 2021 року (а.с.16).

Суд зазначає, що ця доповідна не містить точного змісту телефонної розмови голови колективу із позивачем. Також у доповідній не зазначено, що до позивача було доведено час проведення зборів. Не зазначено й у ній часу здійснення телефонного дзвінка та номер телефону з якого він нібито відбувся. Роздруківка телефонної компанії, яка б підтверджувала факт такого дзвінка, додана не була.

Тому на підставі цієї доповідної неможливо встановити чи насправді був повідомлений позивач про збори та коли саме.

Але навіть якщо припустити, що все-таки повідомлення про збори й було, то враховуючи, що воно могло бути доведено до позивача напередодні для проведення зборів, то навряд чи це задовольняє критеріям ефективної участі при розгляді питання про виключення через неможливість завчасно підгодовуватися та мати достатньо часу і можливостей щоб предстати перед зборами.

Президія Глухівської районної організації УТМР, цю ситуацію не виправила, хоча їй нічого не заважало запросити позивача на засідання, щоб заслухати його.

Таким чином, у цій справі суд доходить до висновку, що громадська організація не дотрималась мінімальних стандартів при виключенні позивача.

У відповідності із пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд вважає, що належним способом захисту права позивача в даному випадку є відновлення його у членстві УТМР, тобто відновленні становища, яке існувало до порушення. Тому суд задовольняє позов саме в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина дев`ята цієї статті вказує, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник фактично внаслідок дій саме першого відповідача, то судові витрати суд покладає саме на нього.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 19, 85, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відновити ОСОБА_1 у членстві громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок».

Стягнути з Глухівської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок (вул. Спаська, буд. 22 м. Глухів Сумської області, 41400, код 34950569) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Колодяжний