печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань Шевчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи: Печерський районний відділ у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

5 серпня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої, визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Представник заявниці - ОСОБА_2 у заяві просить суд встановити факт смерті матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка померла у м. Севастополі. Заява мотивована тим, що реєстрацію даних фактів відповідно до законодавства України неможливо провести за місцем смерті, оскільки на територія АР Криму державні органи влади України тимчасово не здійснюють свою діяльність.

Ухвалою судді від 6 серпня 2021 року у справі відкрито провадження.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, представником заявниці подано заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, померла ОСОБА_3 , є матір`ю заявниці ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим бюро записів актів цивільного стану м. Севастополь, 13 травня 1958 року за актовим записом № 541.

У зв`язку із реєстрацією шлюбу, заявниця змінила своє дівоче прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується довідкою про укладання шлюбу, виданої «ДБС «Шодлик» г. Ташкент» 22 листопада 1978 року за актовим записом № 603, шлюб було розірвано.

В подальшому, заявниця змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, виданим «Городским бюро ЗАГС г. Петропавловск-Камчатский -50» 16 квітня 1983 року за актовим записом НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , як вбачається з копії довідки про причини смерті № С-0224 від 16 липня 2021 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 від набряку головного мозку та ураження судин головного мозку.

28 липня 2021 року заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_3 на підставі документів, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме свідоцтва про смерть, виданого так званим «Отделом регистрации актов гражданского состояния Ленинского района города Севастополя Управления ЗАГС города Севастополя».

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Тому, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

У зв`язку з вищенаведеним суд, зазначає, що документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Згідно з пункту 8 частини першої ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

За змістом п.п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Державна реєстрація смерті громадянки ОСОБА_3 не була проведена на території України, оскільки для підтвердження факту смерті відсутній документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Оскільки реєстрація смерті громадянки ОСОБА_3 в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, то є підстави в судовому порядку встановити факт її смерті, який встановлений судом.

Керуючись ст.ст. 258-259, 315-317, 319, 430 ЦПК України, суд -,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи: Печерський районний відділ у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Севастополь, АРК Крим.

Зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві внести відповідний актовий запис реєстрації смерті ОСОБА_3 до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян, та видати свідоцтво про смерть.

Рішення підлягає негайному виконанню, його оскарження не зупиняє виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Суддя О. Л. Бусик