Справа № 132/1038/21
Провадження № 2/132/418/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26.08.2021р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання - КУЛИК Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Калинівка Вінницької області, у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/1038/21 за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про поновлення строку на звернення до суду та визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до Павлівського старостинського округу Калинівської об`єднаної територіальної громади, в якому просить винести рішення, яким поновити їй строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай); визнати за нею право на земельну частку (пай), із земель резервного фонду або невитребуваних паїв СТОВ «Світанок», що знаходяться на території Калинівської об`єднаної територіальної громади Вінницької області. В обґрунтування цих вимог зазначила, що вона працювала в колгоспі імені Леніна с. Павлівка Калинівського району Вінницької області, яке в 1992 році було перейменовано в КСП «Світанок», а з 2000 року перейменовано в СТОВ «Світанок», з яким вона перебувала в трудових правовідносинах у період часу з 1989 по 1998 роки, будучи при цьому пенсіонеркою. Відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» з 1995 року проводилося розпаювання земель сільськогосподарських підприємств, в тому числі і КСП «Світанок» с. Павлівка. В ході розпаювання КСП «Світанок» с. Павлівка в березні 1997 року затверджено список осіб, які мають право на земельну частку (пай) та землі господарства були розпайовані. На момент розпаювання земель її прізвище помилково було пропущене в списках осіб, які мають право на земельну частку (пай), який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю. Оскільки вона була членом КСП «Світанок» на період отримання ним Державного акту на право колективної власності на землю, то відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським господарствам, підприємствам і організаціям», мала право на земельну частку (пай) в землях, що перебувають в колективній власності КСП. До того ж їй було видане Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП, що також підтверджує її право на отримання земельної частки (паю). При паюванні земель вона помилково не була включена до списку осіб, що додавався до державного акту і вона внаслідок юридичної необізнаності, думала що таке рішення правомірне. В січні 2021 року її племінник випадково побачив в її документах Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП, видане на її ім`я, і саме тоді їй було роз`яснене право на отримання земельного паю, у зв`язку із чим, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 27.04.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.05.2021р., за клопотанням позивача ОСОБА_1 , судом змінено первісного відповідача на належного, а саме на Калинівську міську раду Вінницької області.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.06.2021р., відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно документів доданих до позовної заяви відсутня інформація, що позивач була включена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відсутня інформація, що вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства, а саме що була прийнята в члени колективного сільськогосподарського підприємства та на момент розпаювання не була виключена з членів колективного сільськогосподарського підприємства. Строк на звернення до суду із вказаним позовом пропущений без поважних причин, оскільки згідно копії майнового сертифікату, останній був виданий позивачу 26.06.2007р. Крім того, наявність майнового сертифікату не є підтвердженням того, що позивач на момент розпаювання земель була членом колективного сільськогосподарського підприємства та є у списку громадян в додатку до державного акту, так як зокрема майнові сертифікати, на відміну сертифікатів на земельну частку (пай) були предметами купівлі-продажу та видавалися після розпаювання земель. Також, позивач просить виділити їй земельну ділянку з резервного фонду, однак земельна ділянка з резервного фонду (у разі його наявності) може бути надана виключно новоприйнятим членам колективного сільськогосподарського підприємства після проведення розпаювання та відповідно за згодою місцевої ради, на території якого знаходиться колективне сільськогосподарське підприємство.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2021р., закрите підготовче провадження у даній справи, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

24.06.2021р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що звернулась до суду, так як вважає, що було порушене її право на отримання земельної ділянки (паю), оскільки її помилково незаконно пропущено в списках на розпаювання, як члена колгоспу (КСП). Підтвердити членство КСП «Світанок» вона не має можливості, так як в архівних документах відсутній Список осіб, які мають право на майновий пай, на підставі якого їй було видане Свідоцтво про право власності на майновий пай, як відсутня і Книжка колгоспника з відповідними записами. Щодо причин пропущення строку на звернення до суду із вказаним позовом, то вона є людиною похилого віку, є неосвіченою та необізнаною громадянкою, яку безпідставно позбавили права на отримання земельної частки (паю).

Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались.

Позивач - ОСОБА_1 та її представник - адвокат ШИМОТЮК О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином в передбаченому законом порядку, згідно поданої письмової заяви від 16.06.2021р., адвокат Шимотюк О.В. просить справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, на позовних вимог наполягає.

Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в передбаченому законом порядку, свої заперечення з приводу поданого позову висловив у поданому відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки № 56, виданої 24.11.2003р. Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок», ОСОБА_1 працювала в цьому товаристві різноробочою у період часу з 1989 по 1998 роки.

Згідно архівної довідки № 01-12-899, виданої 22.10.2020р. архівним відділом Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, в документах колгоспу ім.Леніна с.Павлівка Калинівського району Вінницької області, а саме в протоколах засідань правління колгоспу і загальних зборів членів колгоспу за 1989 рік інформації про прийняття на роботу ОСОБА_1 не виявлено. В документах СВК «Світанок» с.Павлівка Калинівського району Вінницької області, а саме в протоколах засідань правління КСП і загальних зборів членів КСП за 1998 рік інформації про звільнення з роботи ОСОБА_1 не виявлено. Питання розпаювання землі та майна КСП «Світанок» с.Павлівки розглядалося на загальних зборах членів КСП (протокол № 2 від 06.03.2000р.). В матеріалах цього засідання відсутні списки осіб, які отримали право на земельні та майнові паї.

Як вбачається з архівної довідки № 01-12-898, виданої 22.10.2020р. архівним відділом Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, колгосп ім.Леніна с.Павлівка Калинівського району Вінницької області було перейменовано в Колективне сільськогосподарське підприємство «Світанок» загальними зборами колгоспників (протокол № 4 від 27.10.1992р.), яке вподальшому на загальних зборах колгоспників (протокол № 2 від 06.03.2000р.) реорганізовано в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Світанок» с.Павлівка. В архівний відділ на збереження документи КСП «Світанок» с.Павлівка здані по 2000 рік, тому надати інформацію про подальші структурні зміни та реорганізацію підприємства не має можливості.

З листа за підписом в.о.старости Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Зубко Т. від 27.01.2021р. № 37, встановлено, що відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», розпаювання земель КСП «Світанок» було у 1997 році. Рішенням зборів уповноважених членів КСП «Світанок» с.Павлівка від 14.03.1997р. був затверджений список громадян, які мали право на земельну частку (пай) та отримання сертифікатів. Розпорядженням від 06.12.2004р. за № 458 Калинівської районної державної адміністрації була затверджена технічна документація з поділу земель колективної власності і виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів та передані у власність земельні частки (паї) із земель колективної власності реформованого КСП «Світанок» с.Павлівка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У комунальній власності Павлівського старостинського округу вільних земельних ділянок в межах села Павлівка та за межами населеного пункту немає.

Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ-VІІ № 011806, виданого 26.06.2007р. за підписом голови Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Гоменюк В.В., ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» с.Павлівка Калинівського району Вінницької області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затверджений зборами співвласників 02.06.2001р.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 22 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказів на підтвердження включення позивача ОСОБА_1 до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акту, заявником суду не надано.

Дії щодо невключення її до таких списків позивач не оскаржувала, сертифікат про право на земельну частку (пай) не отримувала.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом, має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляла.

Разом з цим, вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст.75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу (ст.76 ЦК УРСР).

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ст.80 ЦК УРСР).

ЦК УРСР не пов`язував можливість відмови у позові із поданням стороною заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004р., позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Наявність такої умови дисциплінує учасників правовідносин, запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Право на доступ до суду (що є одним із елементів права на справедливий суд) не є абсолютним; воно допускає певні обмеження і, зокрема, часові ліміти, встановлювані інститутом позовної давності.

Застосування позовної давності є передбачуваним. Принцип законності означає, що застосовні положення національного права повинні бути достатньо доступними, чіткими й передбачуваними в їхньому застосуванні. Індивід повинен бути здатним у разі потреби за допомогою необхідних порад передбачити (у тій мірі, у якій це є розумним за даних обставин) наслідки, які може потягнути певна дія.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач ОСОБА_1 ненавела у поданому позові та перед судом недовела обґрунтованих підстав для визнаня поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки про порушення свого права на земельну частку (пай) вона повинна була дізнатися з часу видачі відповідним колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю, натомість із вказаним позовом звернулась поза межами передбаченого законом строку.

Правова необізнаність позивача, або ті обставини, що позивач є людиною похилого віку, на протязі певного часу не реалізувала своє право щодо звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права, не можна вважати поважними причинами, оскільки ці обставини суттєво їй не перешкоджали у доступі до суду, що не вимагало тривалого часу чи значних судових витрат, пов`язаних з подачею позову. Тому наведені нею причини не можна вважати такими, що перешкодили її вчасному зверненню до суду з позовом.

Виходячи з вищевикладеного, позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про поновлення строку на звернення до суду та визнання права на земельну частку (пай), не підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.8, 24, 41 Конституції України, ст.ст.78-81, 86 ЗК України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08 серпня 1995 року, Постановою ВР України № 1312-14 від 17.12.1999р., ч.5 ст.276 ЦК України, ст.ст. 7, 11, 12, 13, 81, 83, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області про поновлення строку на звернення до суду та визнання права на земельну частку (пай) - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя