Провадження № 4-с/761/11/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Венгерчук В.В.

скаржник ОСОБА_1

представник скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д., стягував ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання дій неправомірними та зобов`язання зняти арешт з грошових коштів боржника, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д., у якій просив зняти арешт з банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», який належить позивачу, а також зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д. надіслати відповідну постанову в АТ КБ «ПриватБанк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д. 13.04.2020 року винесено постанову про арешт банківського рахунку № НОМЕР_1 , на який йому нараховується заробітна плата.

Позивачу стало відомо про те, що рахунок, який він використовує для отримання заробітної плати, було заблоковано на підставі постанови приватного виконавця. Однак, заробітна плата є єдиним джерелом доходу позивача і арешт, накладений на його рахунок, створює перешкоди у користуванні належним позивачу майном. З врахуванням наведеного, на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з вказаною заявою, яку просив задовольнити, арешт зняти.

13.07.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О. справу призначено до розгляду.

На підставі Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-731 від 22.09.2020 вказану справу передано до провадження судді Мальцева Д.О.

23.09.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.11.2020 року від заінтересованої особи надійшов відзив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону, примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі таких виконавчих документів : виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Положеннями ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

В той же час статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 70 Закону, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що рахунок, який він використовує для отримання заробітної плати, було заблоковано на підставі постанови приватного виконавця. Однак, заробітна плата є єдиним джерелом доходу позивача і арешт, накладений на його рахунок, створює перешкоди у користуванні належним позивачу майном, оскільки позивач не може розпоряджатись тією частиною коштів, яка не входить у відсоток відрахування з його заробітної плати.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д. перебуває виконавчий лист №761/37610/17, виданий 22.01.2020 року Шевченківським районним судом Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» боргу у сумі 20 987,66 грн, виконавче провадження ВП № 61406931.

13.04.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою, зокрема, накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунку АТ «КБ «ПриватБанк».

Відповідно до довідки АТ «КБ «ПриватБанк» від 15.10.2019 року, у позивача в АТ «КБ «ПриватБанк» відкритий рахунок № НОМЕР_1 для виплати заробітної плати. Згідно постанови про арешт коштів боржника від 13.04.2020 року, виконавче провадження № 61406931, рахунок позивача заблокований з метою виконання рішення.

Так, відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім цього, положеннями ч. 3 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача

При цьому, згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з вимогами п. 1- 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, в силу вимог ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що приватним виконавцем було накладено арешт на рахунок позивача, на який останній отримує заробітну плату, Банком позивача на виконання постанови заблоковано рахунок, внаслідок чого позивач позбавлений можливості розпоряджатись своїм майном (коштами), які не входять у відсоток відрахування із заробітної плати позивача, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», що, в свою чергу, порушує право власності останнього.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині зняття арешту з рахунку, знайшли своє підтвердження наданими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в указаній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, спосіб захисту, обраний позивачем, сприятиме ефективному захисту порушених прав останнього.

В частині зобов`язання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д. надіслати відповідну постанову в АТ КБ «ПриватБанк», суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині у зв`язку з необгрунтованістю указаних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 353-355, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д., стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання дій неправомірними та зобов`язання зняти арешт з грошових коштів боржника - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д. про накладення арешту у частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» неправомірними.

Зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Бойко М.Д. зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» відкритий ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: