Справа № 177/1033/20
Провадження № 2/177/99/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

представника позивача Яценко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду 25.08.2020 з указаним позовом та востаннє уточнюючи позовні вимоги 31.03.2021 (а.с.131) просила стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на її користь матеріальну шкоду - 10696,17 грн., вартість автотоварознавчого дослідження - 2000,00 грн, судовий збір - 840,00 грн. та з ОСОБА_2 - франшизу у розмірі 2000,00 грн

В обґрунтування позову вказала, що 23.07.2019 о 18 год. 15 хв. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області по вул. Каховська ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_1 , порушуючи правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2106 р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , після чого автомобіль ВАЗ 2106 р/н НОМЕР_2 продовжив рух та скоїв зіткнення з деревом.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2019, яка набрала законної сили 20.08.2018, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, що спричинило пошкодження транспортного засобу ВАЗ 2106 р/н НОМЕР_2 .

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземних транспортних засобів була застрахована згідно з полісом обов`язково страхування у ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», позивачу при звернені до страховика виплачено 8213,49 грн страхового відшкодування.

З розрахунком страхового відшкодування, складеним ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» позивач не погодився та замовив висновок експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку в експерта ОСОБА_4 , який має відповідне свідоцтво на проведення автотоварознавчих досліджень. Згідно вказаного висновку, сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «ВАЗ» 2106 днз НОМЕР_2 , складає 20909,66 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість дослідженого транспортного засобу. Вказував, що висновок складений ОСОБА_4 проведений відповідно до вимог чинного законодавства, з безпосереднім оглядом транспортного засобу, в той час як розрахунок відшкодування збитку наданий страховиком, складено представником страховика ОСОБА_5 , на підставі протоколу огляду, складеного іншим представником страховика ОСОБА_6 , тобто без безпосереднього огляду транспортного засобу особою, яка здійснювала розрахунок відшкодування вартості збитку, що є порушенням п. 1.3. та 1.4. (д, е) Методики 1335/5/1159. Більш того, кожен із вказаних представників страховика не включені до державного реєстру оцінювачів.

Вважав надані страховиком документи щодо визначення вартості розміру страхового відшкодування такими, що не відповідають вимогам Методики № 1335/1159, оскільки страховиком не складено ніякого звіту на підставі якого визначено розрахунок страхового відшкодування, розрахунок не містить визначення ринкової вартості пошкодженого автомобілю, розміру реальних збитків, відсутні відомості про фізичну особу, що здійснила оцінку КТЗ, з зазначенням її прізвища, освіти, спеціальності, стажу за спеціальністю, номер та дату видачі кваліфікаційного свідоцтва, тощо.

Представник позивача вказував, що оскільки саме страховик має нести відповідальність за завдану шкоду в межах ліміту страхового відшкодування, страховою компанією має бути проведена доплата страхового відшкодування в сумі 10696,17 грн., що складає різницю між визначеним експертом ОСОБА_4 розміром збитку 20909,66 грн. та сумою вже виплаченого страхового відшкодування 8213,49 грн. та франшизою - 2000 грн., що складає 10696,17 грн.

Оскільки розмір франшизи підлягає виплаті безпосереднім заподіювачем шкоди, просив стягнути 2000 грн. з ОСОБА_2 .

Крім цього, вважав за необхідне стягнути зі страховика 2000 грн. в рахунок відшкодування витрат на залучення експерта ОСОБА_4 .

Позивач зверталася до страховика з метою сплати розміру страхового відшкодування в повному обсязі, однак страховик належні кошти не сплатив.

Відповідач - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» вимоги позивача не визнав, надав суду відзив, в якому заперечив позовні вимоги в повному обсязі (а.с.151-152). Відповідач зазначав, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 в момент ДТП дійсно була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», якою прийнято рішення про визнання події страховим випадком і на підставі ремонтної калькуляції складено розрахунок страхового відшкодування від 03.09.2019 та страховий акт № ОЦВ-19-04-10965/1 від 04.09.2019.

Розрахунок страхового відшкодування було здійснено відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовано витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. При розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 02.08.2019 та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 03.09.2019 матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу ВАЗ 2106, р/н НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 10213,49 грн (вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу 14117,70 грн). Вказана сума зменшена на суму франшизи, а тому позивачу виплачено суму страхового відшкодування 8213,49 грн., яка визначена ФОП ОСОБА_7 - аварійним комісаром ТОВ «Гарант-Асістанс», з урахуванням положень бюлетеня автотоварознавця. Заперечував розрахунок здійснений експертом ОСОБА_4 , вважаючи його таким, що здійснений не за бюлетенем автотоварознавця.

Вказана сума страхового відшкодування виплачена довіреній особі ОСОБА_8 - ОСОБА_3 , а тому вважали вимоги до страховика безпідставними.

01.06.2021 позивач надала суду відповідь на відзив ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», в якому заперечила той факт, що експертом ОСОБА_4. при визначенні розміру матеріального збитку, не приймався до уваги бюлетень автотоварознавця, адже на нього містяться посилання в самому висновку, про що надано витяг з висновку (а.с. 184-186).

11.06.2021 НАСК «Оранта» надало суду заперечення на відповідь на відзив (названі як відзив на відповідь на відзив на позовну заяву), вказуючи про те, що ціна КТЗ визначалася експертом не з довідникової літератури, а розмір збитку визначеного експертом є завищеним (а.с. 187-191).

Позивач будучи повідомленою та дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Її інтереси в ході судового засідання представляв адвокат Яценко С.О., який просив справу розглядати за відсутності позивача, позов підтримав у повному обсязі з підстав вказаних в заявах по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги також вказував, що заперечення відповідача з посиланням на вартість транспортного засобу за бюлетенем автотоварознавця в розмірі вказаному відповідачем не заслуговують на увагу, оскільки доданий скрин бюлетеню датований 24.05.2021, тобто набагато пізніше дати події ДТП, зведена таблиця даних про розмір збитку складена ОСОБА_7 , без надання будь-яких доказів того, ким є вказана особа, чи має вона право на здійснення оціночної діяльності, до того ж розмір збитку складено 18.03.2021, тобто через значний час після того, як проведено страхове відшкодування, а тому просив не приймати вказані докази до уваги.

Представник позивача вказував, що позивач визнає факт фізичного знищення транспортного засобу, у разі пред`явлення вимоги про передачу його страховику, передасть транспортний засіб.

Відповідач НАСК «Оранта», будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечив, відзив містить клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв по суті справи щодо уточненого позову, в якому зменшено вимоги до ОСОБА_2 , не надали. Заяви з процесуальних питань, в тому числі про відкладення розгляду справи від відповідача не надходили.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, встановивши правовідносини, які існують між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ВАЗ 2106 1978 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 3).

ОСОБА_1 , 25.07.2019 надала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 , серед іншого керувати транспортним засобом ВАЗ 2106 днз НОМЕР_2 , укладати від її імені договори щодо транспортного засобу, отримувати кошти за шкоду заподіяну в ДТП яка мала місце 23.07.2019, а також представляти інтереси в судах, в тому числі з усіма правами позивача. Вказана довіреність посвідчена нотаріально (а.с. 4).

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2019 по справі № 210/4292/19, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбачено ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні правил дорожнього руху за подією 23.07.2019, в результаті чого автомобіль ВАЗ 2106 днз НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Постанова набрала законної сили 20.08.2018 (а.с. 5).

Як слідує з поліса № АМ/9701871 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «НАСК «Оранта», цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 в момент ДТП - 23.07.2019, була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», з лімітом страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 100000 грн., з франшизою 2000 грн. (а.с. 95).

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» визнало вказану подію ДТП страховим випадком, здійснила проведення огляду транспортного засобу в строки визначені п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який проведено 02.08.2019 представником страховика ОСОБА_9 , за участі представника потерпілого ОСОБА_3 (а.с. 97).

Страховик здійснив розрахунок страхового відшкодування від 03.09.2019, складений ОСОБА_5 , визначивши суму страхового відшкодування 8213,49 грн, виходячи з визначеного розміру матеріального збитку 10213,49 грн. (з урахуванням зносу деталей, що замінюються), зменшену на суму франшизи 2000 грн. (а.с. 98). З вказаного розрахунку слідує, що страховик дійшов висновку, що розмір збитку має визначатися виходячи з вартості відновлювального ремонту 14117,70 грн (без урахування зносу), оскільки вартість відновлювального ремонту є меншою ніж вартість транспортного засобу до ДТП 18000 грн., визначену страховиком (а.с. 98).

Страховик провів виплату страхового відшкодування у визначеному ним розмірі - 8213,49 грн. Отримання страхового відшкодування у вказаному розмірі позивач визнала. Однак, позивач вказала про незгоду з вказаним розміром страхового відшкодування.

ТОВ «НАСК «ОРАНТА» не надано суду будь-яких доказів щодо проведення страховиком експертизи транспортного засобу з метою визначення вартості збитку завданого потерпілому в ДТП, як не надано й доказів досягнення згоди між потерпілим та страховиком щодо розміру та способу здійснення страхового відшкодування, яке в силу абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону, давало б право страховику здійснювати виплату без проведення експертизи. Страховий акт за вказаною подією, з визначеною сумою страхового відшкодування містить лише підпис особи, яка його склала, не містить згоди з ним позивача або його довіреної особи, посвідченої їх підписом (а.с. 98 зворот).

Навпаки, позивач не визнала визначену страховиком суму страхового відшкодування. Як слідує з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 190/19 про визначення матеріального збитку від 22.08.2019, складеного експертом ОСОБА_4., який наділений правом на проведення атвотоварознавчих досліджень, проведеного за результатами безпосереднього огляду транспортного засобу експертом (а.с. 33), сума матеріального збитку завдано вище вказаною ДТП власнику автомобілю ВАЗ 2106 днз НОМЕР_3 , склала 20909,66 грн. та визначена виходячи з вартості дослідженого КТЗ на момент ДТП - 20909,66 грн., оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу до ДТП і складає 27394,07 грн. (а.с. 8-40).

Твердження ПАТ «НАСК «Оранта», щодо неправильності вказаного висновку експерта, суд розцінює критично, оскільки він виконаний атестованим судовим експертом, включеним до реєстру атестованих експертів (наявний у вільному доступі). Висновок експерта аргументований, містить посилання на використані джерела та методи визначення вартості матеріального збитку.

Натомість відповідач ПАТ «НАСК «Оранта», вільно розпоряджаючись своїми процесуальними правами, правом на проведення експертизи з метою спростування вказаного авто товарознавчого дослідження не скористався, відповідного клопотання про проведення експертизи не надав, самостійно експертизу не провів.

Розрахунок матеріального збитку наданий ПАТ «НАСК «ОРАНТА», який містить висновки щодо розміру матеріально збитку кардинально протилежні висновкам наданим експертом ОСОБА_4., суд розцінює критично, оскільки вказаний розрахунок виконано представником страховика ОСОБА_5 (а.с. 97-98), без безпосереднього огляду останнім транспортного засобу, на підставі протоколу огляду проведеного іншим представником страховика ОСОБА_9 , при цьому, страховиком не надано суду будь-яких документів щодо кваліфікації вказаних осіб, з питань визначення матеріального збитку транспортного засобу. Вказані особи не включені до реєстру оцінювачів (наявний у вільному доступі), про що вказував позивач.

Суд також не приймає до уваги надану ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зведену таблицю даних про розмір збитків (а.с. 160), оскільки вона виконана 18.03.2021, тобто вже задовго після того, як мала місце виплата страхового відшкодування, до того ж, розмір визначеного нею відшкодування не відповідає розміру визначеного страховиком, розрахунок виконано особою ОСОБА_7 , без надання будь-яких доказів, що наявності у вказаної особи права проводити визначення вартості матеріального збитки. Не обґрунтованим залишається й порядок, методика розрахунку вказаного у таблиці збитку, оскільки будь-який даних, що вказана особа проводила огляд транспортного засобу, суду не надано, як методик на основі яких його виконано.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до якого суд самостійно не збирає докази, а сторони доводять перед судом свої вимоги та заперечення, суд, при визначенні розміру збитків, які завдані позивачу пошкодженням транспортного засобу, приймає за основу висновок складений експертом ОСОБА_4. (а.с. 40).

За проведення вказаного автотоварознавчого дослідження, представником позивача сплачено 2000 грн. (а.с. 41).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. . Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28, 29 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це, серед іншого, шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, відповідно до ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічні висновки викладено у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

Судом встановлено, що в момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 по керуванню автомобілем Деу Ланос днз. НОМЕР_4 була застрахована в АТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до полісу страхова сума на одного потерпілого, за шкоду завдану майну складала 100000 грн. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження сума матеріального збитку ОСОБА_8 складає 20909,66 грн., при цьому в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб Ваз 2106 є фізично знищеним, оскільки витрати на його відновлювальний ремонт перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 18-19), у зв`язку з чим позивач і просив стягнути матеріальний збиток у розмірі вартості автомобілю до ДТП. Представник позивача в ході судового засідання вказав про визнання позивачем факту фізичного знищення автомобілю та можливість його передання у разі заявлення такої вимоги страховиком.

Вимоги про відшкодування матеріального збитку в повному розмірі позивачем пред`явлено саме до страховика.

Однак, ст. 30 Закону в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин (в редакції Закону України № № 5090-VI від 05.07.2012, що набрав чинності 04.11.2012 та діє по нині), якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Редакція вказаної статті, яка діяла до 04.11.2012 року та передбачала два варіанти відшкодування страховиком шкоди потерпілому в залежності від того, чи визнає він факт фізичного знищення транспортного засобу чи ні, втратила чинність з набранням чинності Законом № 5090 від 05.07.2012. Відповідно, згідно з нормою ст. 30 Закону, яка діяла як на момент ДТП та діє до нині, страховик має відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду завдану фізичним знищенням транспортного засобу в розмірі, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачем надано суду докази вартості пошкодженого транспортного засобу до ДТП, однак не надано доказів вартості транспортного засобу після ДТП, що унеможливлює визначення судом розміру страхового відшкодування, що підлягало б сплаті позивачу страховиком, та відповідно не дає можливості встановити чи відповідає розміру виплаченого страховиком страхового відшкодування 8213,49 грн., розміру відшкодування, який мав би бути виплачений відповідно до ст. 30 Закону.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог до страховика.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_2 в частині сплати 2000 грн. в рахунок відшкодування франшизи, то вони є обґрунтованими, оскільки розмір франшизи визначений договором (полісом), складає 2000 грн., а обов`язок сплати франшизи саме особою відповідальною за збитки передбачено п. 36.6. ст. 36 Закону.

Що стосується вимог позивача про стягнення зі страховика вартості автотоварознавчого дослідження, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Закон передбачає лише один випадок покладення на страховика обов`язку щодо сплати потерпілому витрат на проведення експертизи чи дослідження, а саме у випадку коли представник страховика не з`явився протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду для огляду пошкодженого майна (п. 34.3 ст. 34 Закону). У даній справі, страховик вказаний обов`язок виконав та провів огляд пошкодженого транспортного засобу в строк визначений законом. У зв`язку з чим, вимоги до страховика в цій частині також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 55).

Крім цього, представником позивача ОСОБА_3 , який діяв по довіреності від ОСОБА_1 , сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с. 63). Враховуючи викладене, а саме здійснення переплати судового збору в розмірі 840,80 грн., за клопотанням ОСОБА_3 (а.с. 62), суд керуючись п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вважає за необхідне повернути останньому з державного бюджету надмірно сплачену суму судового збору.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, виходячи з часткового задоволення позовних вимог позивача, а саме задоволення виключно позовних вимог до ОСОБА_2 на суму 2000 грн., що складає 13,61 % від загальної суми позовних вимог (2000 грн. х 100%/14696,17грн= 13,61 %), суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 114,43 грн. (13,61 %х 840,80/ 100 % = 114,43 грн).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) франшизу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 114 (сто чотирнадцять) гривень 43 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) суму судового збору в розмірі у розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 копійок сплачену ним за подання позову до суду відповідно до квитанції № 16 від 21.08.2020на р/р UA0004097, МФО 899998 банк отримувача ГУК у Дніпропетровській області.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 13.12.2021.

Суддя М.В. Березюк