Справа № 504/1838/19
Провадження № 4-с/504/2/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2021 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

при секретарі- Мельниковій В.М.,

за участі скаржника ОСОБА_1 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Головний державний виконавець Лиманського районного відділу державної виконавчої служби ГТ УЮ в Одеській області Іванов Іван Васильович, зацікавлені особи ОСОБА_2 , Лиманський районний відділ державної виконавчої служби ГТ УЮ в Одеській області, про визнання дій та бездіяльності неправомірною, скасування постанов прийнятих у межах процедури виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., за участі зацікавленої особи ОСОБА_2 , якою просила суд:

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., які вчинені ним у ВП № 58973421, щодо не виконання ним норми частини 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», тобто не дотримання 20 денного строку для добровільного виконання рішення боржником;

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., які вчинені ним у ВП № 58973421, щодо не виконання ним норми частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», тобто порушення порядку виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення;

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., яка вчинена ним у ВП № 58973421, щодо невиконання ним норми частини 4 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема не доведено до відому боржника резолютивну частину рішення суду та складено відповідний акт;

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., які вчинені ним у ВП № 58973421 а саме порушення норм пункту 4 Розділу IV «Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», затверджених наказом МВС України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 року № 64/261/5, а саме, Постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ прийнята 23.04.2019 року, а проведення виконавчих дій призначено на цей же день на 10.00 год ранку;

Визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., прийняте ним у ВП № 58973421, шляхом винесення постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ від 23.04.2019 року, оскільки, як на думку скаржниці, таке рішення виконавця порушує пункт 1 Розділу IV Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», затверджених наказом МВС України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 року № 64/261/5, а саме, не було підстав для залучення поліцейських;

Скасувати постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. від 23.04.2019 року ВП № 58973421 про залучення працівників органів внутрішніх справ;

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., яка вчинена ним у ВП № 58973421 шляхом невиконання ним вимог пункту 5 частини1 та пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто не перевірено відповідність ухвали суду від 29.01.2019 року вимогам виконавчого документа, та не перевірено, чи передбачає ухвала застосування заходів примусового виконання рішень;

Визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., що прийнято ним у ВП № 58973421, шляхом винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2019 року, оскільки, як на думку скаржниці, ухвала суду не передбачала застосування заходів примусового виконання та не відповідала вимогам виконавчого документа;

Скасувати постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. від 23.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 58973421;

Визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. прийняте ним у ВП № 58973421 шляхом винесення Постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.04.2019 року;

Скасувати постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. від 23.04.2019 року ВП № 58973421 про закінчення виконавчого провадження.

Доводи скарги:

Скаржниця стверджує, що 29.01.2019 року Комінтернівський районний суд Одеської області постановив ухвалу № 504/2022/18, якою задовольнив клопотання ОСОБА_3 , надав експерту ТОВ «ІНЮГ-Експертиза» ОСОБА_4 дозвіл на залучення до виконання земельно- технічної експертизи інженера землевпорядника, який має спеціальні навички, обладнання та дозвіл на виконання відповідних видів робіт для виконання геодезичної зйомки земельної ділянки. Матеріали справи направити експерту ТОВ «ІНЮГ-Експертиза» ОСОБА_4 для подальшого виконання ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.09.2018 року про призначення комплексної судової будівельно- технічної та земельно- технічної експертизи.

02.05.2019 року скаржниця отримала документи, яким засвідчено, що 23.04.2019 року проводилися виконавчі дії за виконавчим провадженням ВП № 58973421, за якими вона вказана у якості «боржника».

Скаржниця стверджує, що виконавцем 23.04.2019 року зареєстровано заяву ОСОБА_2 про прийняття до виконання вищевказаної ухвали суду від 29.01.2019 року, і цього ж дня винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, де боржником визначена ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2

23.04.2019 року виконавцем винесена постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ для охорони громадського порядку.

23.04.2019 року виконавець склав акт державного виконавця, в якому зазначив про те, що ОСОБА_2 надала доступ експертові ТОВ «ІНЮГ-Експертиза» ОСОБА_4 до земельної ділянки № НОМЕР_1 .

23.04.2019 року виконавцем прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржниця вважає, що виконавцем грубо порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, не перевірена відповідність ухвали суду вимогам до виконавчих документів, безпідставно прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження, протиправно та з істотними порушеннями прийнято постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ, протиправно не надано боржнику терміну для добровільного виконання рішення, не доведено зміст рішення що має виконуватись, протиправно вчинив виконавчі дії, склав акт державного виконавця, та неправомірно завершив виконавче провадження.

На переконання скаржниці вказані дії виконавця істотно впливають на її права та законні інтереси.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.05.2019 року прийнято скаргу до свого провадження, залучено до участі у справі в якості зацікавленої особи Лиманський районний відділ ДВС ГТ УЮ в Одеській області, призначено дату судового засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.07.2020 року витребувано з Лиманського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) матеріали виконавчого провадження ВП № 58973421.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.02.2021 року в порядку процесуального правонаступництва замість Лиманського районного відділу державної виконавчої служби ГТ УЮ в Одеській області до участі у справі залучено Лиманський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та головного державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова І.В.

У судовому засіданні скаржниця доводи скарги підтримала, просила її задовольнити з викладених у ній підстав.

Державний виконавець діючи від свого імені, та від імені залученого правонаступника Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просив не надавати час на ознайомлення з матеріалами справи, та просив відмовити у задоволенні скарги повністю за безпідставністю.

ОСОБА_2 у судові засідання неодноразово не з`являлась, сповіщалась судом про дату, час та місце його проведення, свої пояснення з приводу доводів скарги не надала.

Суд враховує, що ОСОБА_2 обізнана про існування скарги у суді, проте з власної ініціативи не скористалась своїм процесуальним правом надати свою позицію з приводу скарги, прийняти участь у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши заявника, виконавця, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 29.01.2019 року Комінтернівський районний суд Одеської області постановив ухвалу № 504/2022/18, якою задовольнив клопотання ОСОБА_3 , надав експерту ТОВ «ІНЮГ-Експертиза» ОСОБА_4 дозвіл на залучення до виконання земельно- технічної експертизи інженера землевпорядника, який має спеціальні навички, обладнання та дозвіл на виконання відповідних видів робіт для виконання геодезичної зйомки земельної ділянки. Матеріали справи направлено експерту ТОВ «ІНЮГ-Експертиза» ОСОБА_4 для подальшого виконання ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.09.2018 року про призначення комплексної судової будівельно- технічної та земельно- технічної експертизи.

За змістом матеріалів виконавчого провадження № 58973421, 23.04.2019 року до Лиманського відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області із заявою про прийняття до примусового виконання вказаної ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2019 року звернулась ОСОБА_2 .

До заяви додано завірену належним чином копію ухвали, яка набула законної чинності 14.02.2019 року.

Постановою головного державного виконавця Лиманського відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. відкрито виконавче провадження.

Виконавцем в якості боржника у виконавчому провадженні визначена « ОСОБА_1 », в якості стягувача визначена « ОСОБА_2 ».

23.04.2019 року виконавцем прийнято постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення правопорядку у цьому виконавчому провадженні.

23.04.2019 року виконавцем складений акт про проведені виконавчі дії, зокрема фіксації виїзду виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , під час виконавчих дій ОСОБА_2 надала експертові доступ до земельної ділянки.

Виконавче провадження закінчено постановою від 24.04.2019 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із виконанням виконавчого документу.

Судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів вручення будь- якого процесуального документу скаржниці.

Відтак у суду не має підстав ставити під сумнів дотримання заявницею процесуальних строків на оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

За своєю формою вказана норма процесуального права є бланкетною.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України серед видів судових рішень є ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

В силу ч.ч. 1-3 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Якщо суд доручає проведення експертизи кільком експертам чи експертним установам, суд в ухвалі призначає провідного експерта або експертну установу.

Ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі).

В силу частини 11 статті 118 ЦПК України ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Системний аналіз наведених норм процесуального закону дозволяє суду дійти до висновку, що ухвала суду про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи, а рівно й наступні ухвали про залучення до участі у проведенні експертизи інших експертів, спеціалістів, тощо, не є виконавчим документом.

Посилання виконавця на те, що саме суд своїми листами визначив дату примусового виконання ухвали судом не приймаються, оскільки листи суду адресовані експертові а не виконавцю в межах виконавчого провадження, і крім того, процесуального значення для процедури виконавчого провадження листи суду не мають.

Доводи виконавця про те, що ОСОБА_2 може самостійно вказати хто має бути боржником за виконавчим документом суд визнає помилковими, оскільки законом передбачена інша процедура визнання сторін виконавчого провадження.

Відтак виконавче провадження не тільки не могло бути відкрито виконавцем, а й взагалі не могло бути ініційовано.

Окрім цього, суд вважає доцільним звернути увагу на наступне:

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2019 року № 504/2022/18 не містить жодного заходу примусового виконання, і за своїм змістом є ухвалою про надання дозволу експертові про залучення іншого експерта, спеціаліста для проведення експертизи, що повністю відповідає розділу IV „Організація проведення експертиз (досліджень) та оформлення їх результатів» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5.

Таким чином суд вважає, що існують всі підстави для визнання неправомірним рішення виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, і тому цю постанову слід скасувати (п.8,9 резолютивної частини скарги).

Окрім того, з огляду на вищенаведені норми закону, на стадії попереднього розгляду документів, які надійшли виконавцеві на виконання, саме до його повноважень належить перевірка документу на відповідність вимогам ст. 4, ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку суду, виконавець не оцінив документ на предмет його відповідності цим нормам закону, не звернув уваги на те, що документ взагалі не містив визначення не тільки боржника, а й стягувача, і самостійно, не маючи на це процесуального права, визначив таких осіб, і виклав їх прізвища у своєму процесуальному документі.

Крім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження, та у послідуючих рішеннях виконавця, які оформлюються процесуальними документами, невірно вказаний орган, який видав документ, який поданий на виконання.

Таким чином суд вважає необхідним задовольнити вимоги скарги в частині визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., яка допущена ним у ВП № 58973421, а саме в тому, що виконавець не перевірив відповідність ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.01.2019 року вимогам виконавчого документа, та не перевірив, чи передбачає ухвала застосування заходів примусового виконання рішень (пункт 7 резолютивної частини скарги).

Суд не погоджується з вимогами скарги у пунктах 1,2,3 резолютивної частини щодо визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., яка пов`язана із невиконанням ним положень ч.ч 1,2,4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки нормою ст. 63 цього Закону врегульований порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Подібних рішень суд не приймав, і тому застосування до встановлених судом правовідносин ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» недоречне.

Вирішуючи питання вимог скарги (пунктів 4,5,6,10,11 резолютивної частини скарги), суд виходить з наступного:

Оскільки відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» початком примусового виконання рішення є відкриття виконавчого провадження, тому, як наслідок встановлення судом неправомірності дій виконавця та його рішення про відкриття виконавчого провадження, скасування процесуального документу, подальші вчинені виконавцем процесуальні дії та рішення не можуть залишатись у силі, і, відповідно, так само, підлягають визнанню неправомірними та скасуванню (неправомірність всього ланцюга виконавчих дій).

Разом із тим вимоги скарги викладені у пункті 4 резолютивної частини, а саме: «Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., які вчинені ним у ВП № 58973421 а саме в допущенні порушення норм пункту 4 Розділу IV «Порядку взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», затверджених наказом МВС України, Міністерства юстиції України від 30.01.2018 року № 64/261/5, а саме, постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ прийнята 23.04.2019 року, а проведення виконавчих дій призначено на цей же день на 10.00 год ранку», на думку суду поглинаються пунктом 5 резолютивної частини скарги, і тому суд вважає недоцільним надавати оцінку діям виконавця щодо проведення виконавчих дій із залученням працівників поліції в день винесення постанови про залучення працівників правоохоронних органів, оскільки судом визнана сама постанова неправомірною з вищевикладених підстав.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що доводи скарги частково знайшли своє підтвердження.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року, ураховуючи, що провадження стосовно виконання судових рішень є завершальною й невід`ємною частиною (стадією) судового провадження в конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розд.VII ЦПК, ні законом «Про судовий збір» від 08.07.2011 (ч.1 ст.3) не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 258-260, 353, 450 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., яка вчинена ним у ВП № 58973421 шляхом невиконання ним вимог пункту 5 частини1 та пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., що прийнята ним у ВП № 58973421, про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2019 року.

Скасувати постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. від 23.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 58973421.

Визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В., прийняту ним у ВП № 58973421, про залучення працівників органів внутрішніх справ від 23.04.2019 року.

Скасувати постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. від 23.04.2019 року ВП № 58973421 про залучення працівників органів внутрішніх справ.

Визнати неправомірною постанову від 23.04.2019 року головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. про закінчення виконавчого провадження ВП № 58973421.

Скасувати постанову головного державного виконавця Лиманського районного відділу ДВС ГТ УЮ в Одеській області Іванова І.В. від 23.04.2019 року ВП № 58973421 про закінчення виконавчого провадження.

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції.

Суддя В.К. Барвенко