22-ц/804/1867/21
263/3063/17

Головуючий у І інстанції Шевченко О. А. Єдиний унікальний номер 263/3063/17-ц
Номер провадження 22-ц/804/1867/20
Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

02 вересня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Биліни Т. І.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Лазаренко Д. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід складу суду у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Донецького апеляційного суду перебуває цивільна справа 263/3063/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 2 520 570 грн., яка складається з: позики в розмірі 460 000 грн., процентів в розмірі 966 000грн., інфляційних втрат в розмірі 26 220грн., 3% річних в розмірі 17 250 грн. та пені в розмірі 105 1100 грн.

01 вересня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Барков В. М., судді: Биліна Т. І. та Мальцева Є. Є.

02 вересня 2021 року в судовому засіданні ОСОБА_1 заявлено відвід суддям Баркову В. М., Биліні Т. І. та Мальцевій Є. Є. в зв`язку з тим, що вони раніше розглядали справи предметом яких також був борг ОСОБА_2 та в зв`язку із цим робили висновки щодо його наявності, що, в свою чергу, викликає у нього сумніви в неупередженості або об`єктивності суддів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід (самовідвід), якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про самовідвід судді вирішується в нардчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23 суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив стягнути борг за договором іпотеки від 15 грудня 2008 року, договором позики від 02 квітня 2010 року та додатковим договором до договору іпотеки № 8215 від 02 квітня 2010 року.

Між тим суддя Барков В. М. приймав участь у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4 у справі № 265/7059/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якій позивачем ставилося питання про визнання недійсними заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 19 травня 2012 року (вх. № 45221079) та повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек від 19 травня 2012 року (вх. № 45221083) мотивуючи це тим, що ці заява та повідомлення, на підставі яких нотаріусом був розірваний договір іпотеки, складені ним без його волевиявлення внаслідок погрози та під примусом.

Крім того, суддя Барков В. М. приймав участь у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 у справі № 263/7302/15-ц за позовом ОСОБА_1 до неї в якій позивачем ставилося питання про стягнення заборгованості та визнання права власності за вказаними вище договорами за результатами розгляду якої ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Підставою для відмови у задоволенні позову була заява ОСОБА_1 про повний розрахунок ОСОБА_2 за договором іпотеки від 15 грудня 2008 року № 8215 (а.с. 52-56).

Суддя Мальцева Є. Є. приймала участь у розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі № 263/9917/15-ц за його позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на предмет іпотеки за вищезгаданим договором та визнання недійсною його заяв про повний розрахунок та вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 27 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено за безпідставністю.

Таким чином, оскільки судді Барков В. М. та Мальцева Є. Є. приймали участь в інших справах по спору між тими самими сторонами, з тими самими предметом і підставами позову та робили висновки щодо дійсності спірних заяви та повідомлення, з метою уникнення будь-яких сумнівів суб`єктивного характеру у сторін в об`єктивності, безсторонності та неупередженості суддів при розгляді справи, з метою запобігання перешкоджання в реалізації завдань цивільного судочинства щодо неупередженого і своєчасного розгляду даної справи, задля сприяння зміцненню у суспільства довіри до судової влади, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Баркову В. М. і Мальцевій Є. Є. підлягає задоволенню.

Відвід судді Биліні Т. І. задоволенню не підлягає, оскільки приймаючи участь у перегляді справи № 263/9917/15-ц після скасування постанови Апеляційного суду Донецької області від 27 липня 2016 року висновків щодо дійсності вказаних заяви та повідомлення вона не робила.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

У зв`язку із задоволенням заяв суддів Баркова В.М. і Попової С.А. про самовідвід, справу необхідно передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду в порядку ст. 14 ЦПК України без вирішення питання про відвід іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, згідно із ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 41 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в частині відводу суддям Баркову В. М. та Мальцевій Є. Є. задовольнити.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Биліни Т. І. відмовити.

Справу передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду в порядку ст. 14 ЦПК України без вирішення питання про відвід іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, згідно із ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді В. М. Барков

Т. І. Биліна

Є. Є. Мальцева