Провадження № 2/359/ 2413/2021
Справа № 359/4929/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 . Від шлюбу народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку грудня 2019 року сторони посварилися, і сторони не проживали разом до лютого 2020 року, коли помирились і знов почали жити разом. У квітні 2020 року сторони знов посварилися, і позивач був змушений переїхати та проживає за місцем реєстрації. Позивач часто приїздив до дитини - 4-6 разів на місяць, постійно давав дружині грошові кошти як на ведення господарства, так і для дитини, купував продукти, одяг у т.ч. відповідачу та її дочці, а також інші необхідні речі (у т.ч. підгузки). Щомісяця позивач давав відповідачу від 3 000,00 грн. до 5 000,00 грн. готівкою. У травні 2021 року позивач дізнався, що у квітні 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 65085749 з виконання судового наказу № 359/316/20, виданого 22.12.2020 року Бориспільським міськрайонний судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 14 січня 2020 року до дня досягнення дитиною повноліття. Однак, ОСОБА_3 вказала неправдиву інформацію, що позивач не допомагав матеріально їй та сину, не цікавився життям дитини. Відповідач звернулась до суду за наказом 14.01.2020, а отримала його лише 22.12.2020, тобто її права не були порушені, вона спеціально створювала накопичення заборгованості. На тепер встановлений судом розмір заборгованості є надмірним, оскільки його дохід зменшився, крім того, він зобов`язаний допомагати своїм батькам-пенсіонерам, які мають незначні доходи та потребують догляду по стану здоров`я. Тому позивач просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/316/20 від 10.02.2020 року, з дня звернення до суду стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду. Також просив зупинити виконання наказу суду № 359/316/20 від 10.02.2020 року до набрання рішення у цій справі законної сили.

2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області 01 липня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.51).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року (а.с.103-105) було відмовлено у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зупинення виконання наказу суду № 359/316/20 від 10.02.2020 року до набрання рішення у справі №359/4929/21 законної сили.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2021 року (а.с.109) було закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

21.07.2021 на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що син постійно проживав з нею, а позивач з того моменту, як залишив родину перестав допомагати синові. ОСОБА_1 приїжджав до сина не більше двох разів на місяць, та дійсно привозив продукти та підгузки. Однак, він не надавав їй жодної фінансової допомоги. Вона мала сподівання, що позивач буде добровільно надавати допомогу на утримання сина, тому і не подавала наказ на примусове виконання. Позивач є здоровою людиною, інших дітей на утриманні немає, його середня заробітна плата становить 17060,00 грн., і сплата аліментів в розмірі 1/4 частини є адекватним розміром допомоги дитині. Зазначення про те, що у позивача на 20 % зменшилась заробітна плата, призведе і до зменшення суми на утримання дитини. Також позивачем не надано доказів, що він утримує батьків, які крім позивача мають ще двох дітей, на яких також покладається обов`язок допомагати непрацездатним батькам.

У судовому засіданні позивач, представник позивача ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні. Позивач зазначив, що відповідач навмисно не поспішала отримувати наказ та подавати його на примусове виконання. Він надавав добровільно допомогу родині, доказів того, що він відмовився надавати кошти ОСОБА_3 немає. Відповідач отримувала аліменти у подвійному розмірі.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 заперечують проти задоволення. Зазначають, що позивачем не надано доказів надання фінансової допомоги, крім того, є логічнішим не передача коштів готівкою, а просто зарахування їх на картковий рахунок відповідача, в тому числі, з урахуванням того, що позивач отримує заробітну плату також на картковий рахунок. Надані фотографії не підтверджують надання допомоги позивачем, а деякі з фотографій зроблені не самим позивачем, а направлялись відповідачем ОСОБА_1 , деякі з них зроблені, коли подружжя ще жило разом. Купівля молочної суміші та підгузки не може вважатись виконанням обов`язку батька на утримання дитини в повному обсязі.

Третя особа Святошинський РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) повідомлений належним чином.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

02 червня 2017 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що був складений відповідний актовий запис №482. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02 червня 2017 року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_5 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.11.2018 (а.с.11).

10 лютого 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ (а.с.18 справи №359/316/20).

Постановою Святошинського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 19 квітня 2021 року (а.с.125) було відкрито виконавче провадження №65085749 з виконання судового наказу №359/316/20, виданого 22.12.2020.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості від 26.07.2021 (а.с.91-92) у виконавчому провадженні №65085749/8 станом на 01.07.2021 заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 становить 80738,00 грн.

Відповідно до роздруківок з сайту інтернет-магазину ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13-21) ОСОБА_1 робились замовлення іграшок, підгузків, молочних сумішей для дитини, одягу.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.136).

Спірні правовідносини регулюються главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька та дитини» СК України.

4. Норми права, якими керувався суд при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення, ухвалені судами іменем України, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Так, за положеннями ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений судом, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України, суд який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Висновки суду та розподіл судових витрат.

Судом була оглянута цивільна справа №359/316/20 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Так, зі штампу суду вбачається, що із заявою до суду про видачу наказу ОСОБА_3 звернулась 14.01.2020 (а.с.1 справи №359/316/20). 10 лютого 2020 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ (а.с.18 справи №359/316/20). В тексті наказу зазначено, що строк пред`явлення судового наказу до виконання в частині стягнення аліментів - до дня досягнення дитиною повноліття. З довідкового листа до справи №359/316/20 вбачається, що судовий наказ ОСОБА_3 отримала 22.12.2020.

Суд критично відноситься до посилань позивача про те, що відповідач навмисно не подавала судовий наказ до примусового виконання. Згідно ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Тому ОСОБА_3 має право звернутись за примусовим стягненням аліментів в будь-який час до досягнення повноліття сина. Крім того, позивачем не заперечується факт постійного проживання сина сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 , повідомила суду, що їй відомо, що син ОСОБА_1 відвозив грошові кошти ОСОБА_3 по 2000 -3000 гривень щомісяця. Крім того, вона також передавала грошові кошти через свого сина ОСОБА_1 відповідачу по справі. ОСОБА_1 утримує її та батька, проживає разом з ними в одній квартирі, дає гроші на продукти, оплату комунальних послуг. Крім позивача, у неї є ще син і дочка.

Позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження надання готівкових грошових коштів відповідачу, переведення грошових коштів у безготівковому вигляді, окрім власних пояснень та пояснень свідка ОСОБА_7 , а відтак є недоведеним надання ним добровільної матеріальної допомоги сину поза межами відкритого виконавчого провадження.

Відповідачем по справі не заперечується факт купівлі одягу, підгузків та суміші для спільного сина сторін. Однак, суд звертає увагу, що сума цих покупок не перевищувала 1500,00 грн на місяць та придбання таких товарів не було щомісячними (наприклад не здійснювалось в квітні - травні 2020 року), і жодним чином не може замінювати необхідність сплати аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_8 .

Наявність фотографій у справі на а.с.22-24 не може також свідчити про матеріальне утримання позивача сина, а лише свідчить про те, що батько спілкується з сином.

На підтвердження необхідності зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 позивач зазначив про те, що він утримує свої непрацездатних батьків.

Так, відповідно до ч.1 ст.202 СК повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.06.1982 (а.с.35).

ОСОБА_7 отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою Головного УПФУ в м.Києві від 31.05.2021 (а.с.37), розмір пенсії за 2020 рік склав 21157,00, за січень-травень 2021 року - 8845,00 грн (а.с.38).

ОСОБА_9 отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується довідками Головного УПФУ в м.Києві від 31.05.2021 (а.с.39,40), розмір щомісячної пенсії є незмінним та за період з січня 2020 року по травень 2021 року становив 8137,50 грн щомісячно.

Зі змісту довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1, на якій не стоїть дата, вбачається, що ОСОБА_7 має гіпертонічну хворобу 2ст., цукровий діабет середнього ступеня тяжкості (а.с.41).

Позивачем не доведено суду, що він здійснює утримання своїх непрацездатних батьків, і головне, факту, що вони потребують матеріальної допомоги від нього. У тексті позовної заяви позивач зазначає, що «він зобов`язаний допомагати своїм батькам, з якими він проживає». Свідок ОСОБА_7 підтвердила в суді, що позивач дійсно проживає з батьками та допомагає їм щодо сплати комунальних платежів за квартиру та купівлі продуктів харчування. Однак, оскільки позивач проживає у квартирі разом з батьками, він також несе тягар утримання цієї квартири та здійснює покупку необхідних для сім`ї продуктів харчування. Така допомога батькам носить добровільний характер і є проявом турботи позивача за своїми непрацездатними батьками. Отже, вказана підстава не може бути покладена судом як доказ необхідності зменшення розміру аліментів.

Також як на підставу для зменшення розміру аліментів, позивач зазначає, що у зв`язку із зміною істотних умов праці за місцем його роботи в ПрАТ «Міжнародні авіалінії України» його посадовий оклад зменшено на 20 %, і подальше відрахування в розмірі 50 % аліментів з урахуванням заборгованості є для нього надмірним.

Так, відповідно до повідомлення ПрАТ «Міжнародні авіалінії України» (а.с.43) посадовий оклад ОСОБА_1 складає 15200,00 грн. З довідки від 02.06.2021 (а.с.44) ПрАТ «Міжнародні авіалінії України» вбачається, що за період з грудня 2019 по квітень 2021 року ОСОБА_1 було видано 308178,31 грн. заробітної плати. Зі звіту про здійснені відрахування та виплати (а.с.134) вбачається, що за липень 2021 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у розмірі 27984,43 грн, утримана сума за ВП №65085749 - 11261,62 грн., у серпні 2021 року нарахована заробітна плата у розмірі 23216,47 грн, утримана сума за ВП №65085749 - 9342,52 грн., у вересні 2021 року нарахована заробітна плата у розмірі 22673,89 грн, утримана сума за ВП №65085749 - 9124,13 грн., у жовтні 2021 року нарахована заробітна плата у розмірі 22824,00 грн, утримана сума за ВП №65085749 - 9184,55 грн.

Суд відхиляє довід позивача щодо зменшення його доходів у зв`язку зі зміною істотних умов праці, як підставу для зменшення аліментів, оскільки аліменти стягуються у частці від доходу ОСОБА_1 , і разом зі зменшенням його заробітної плати, зменшиться розмір стягнутих з нього аліментів.

Суду не надано доказів, що позивач має на утриманні інших дітей, чи має незадовільний стан здоров`я, чи його матеріальний стан погіршився. А відтак немає підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 з ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно на 1/5 частку.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/316/20 від 10.02.2020 року, оскільки ОСОБА_1 обрав спосіб захисту порушеного права, без урахування вимог статті 16 ЦК України.

Суд звертає увагу ОСОБА_1 , що останній не позбавлений права у відповідності до ст.173 ЦПК України звернутись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в порядку, встановленому статтею432 ЦПК України.

З огляду на це, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, визначеного судовим наказом Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/316/20 від 10.02.2020 року. Тому у задоволенні пред`явленого позову ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

При пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1816,00 гривень. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.7). Однак у задоволенні позову відмовлено. Тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 266, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та про зменшення розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06 грудня 2021 року.

Суддя: О.Ю. Семенюта