Справа № 147/641/20
Провадження № 22-ц/801/1890/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 рокуСправа № 147/641/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Сала Т. Б.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного по-зовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Тростянець-кого районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року, ухвалене у приміщенні су-ду у смт Тростянець Вінницької області за головування судді Натальчук О. А., повний текст якого складений 07 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася у Тростянецький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох непов-нолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Сторони у справі пере-бувають у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2010 року, про що Виконавчим комітетом Чет-вертинівської сільської ради Тростя-нецького району Вінницької області 27 липня 2010 року видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . У даному шлюбі сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 -на, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дівчатка проживають з матір`ю, перебувають на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньок не надає, хоча зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття. Позивачка просила стягнути з відпові-дача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно до до-сягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді оплати професійної правничої допомоги.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 -дження, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ( доходу ) відповідача щомісячно, починаючи з 07 липня 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, а також вит-рати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 гривень, на користь держави з ОСОБА_6 стягнутий судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 04 червня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить це рішення скасувати через його незаконність, необґрунтованість, ухвалення за неповного з`ясування усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник посилається на помилкове зазначення судом першої інстанції про неподання ним відзиву на позовну заяву, оскільки копії ухвали суду про відкриття спрощеного провадження він не отримував, така ухвала вручена іншій особі, а суддя міг переконатися у належному отриманні цієї ух-вали шляхом звірення підпису у поштовому повідомленні з підписами відповідача, наявними у справі. Крім того ОСОБА_2 у своїй скарзі зазначає про неузгодженість посилань суду першої інстанції на довідку про фактичне місце проживання позивачки, тоді як така довідка у додатках до позовної заяви була відсутня, тому у випадку завчасного отримання відпові-дачем відповідних матеріалів справи у нього не було б можливості надіслати їй відзив на по-зовну заяву. Серед іншого відповідач вказує на бажання доньок проживати з ним, вони заре-єстровані за адресою його проживання, на день подання апеляційної скарги він продовжує доглядати за дітьми, адже позивачка змінила місце проживання, а діти залишилися прожи-вати у будинку її матері.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 серпня ОСОБА_2 поновлений про-цесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній цивільній справі.

Наданим законом та забезпеченим вищезазначеною ухвалою від 10 серпня 2021 року правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалася.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній матеріалами, дослідивши представлені сторонами докази, проаналізувавши в сукупності позиції кожного з учасників справи та підгрунтя доведеності заявле-них вимог і заперечень на них, дійшла вис-новку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрун-тованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, об`єктивним, справедливим.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що 04 липня 2010 року між ними був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання у подружжя ОСОБА_7 -дорук народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно довідки Четверти-нівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 06 липня 2020 року № 250 до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_2 , 1987 року народження, ОСОБА_3 , 2011 року народження та ОСОБА_4 , 2012 року народження.

Відповідно до довідки виконкому Будянської сільської ради від 31 серпня 2020 року № 346 ОСОБА_1 не зареєстрована, але проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею мешкають доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на норми статей 141, 181, 182 СК України, визнав доведеним факт проживання дітей разом з позивачкою, перебуванням їх на її утриманні. З огляду на законодавством визначений обов`язок батька утримувати дітей до досягнення ними пов-ноліття, за відсутності будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання доньок, суд дійшов висновку про можливість і необхідність стягнення з відповідача щомісячно аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання дітей до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того, суд вважав доведеним понесення позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 гривень, тому стягнув їх з відповідача на її користь.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується, оскільки вони є вірними, зробленими з урахуванням усіх фактичних обставин справи; суд правильно застосував до спірних право-відносин норми матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встанов-леному цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення норм частини другої статті 182 СК України свідчить, що обов`язок утри-мувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утри-мувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

За змістом частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ ( 78912 ) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соці-ального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочер-гова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дити-ни. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забез-печення в межах своїх здібностей і фінансових можли-востей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свід-ченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( алі-менти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути не-обхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Пленум Верховного Суду України у пункті сімнадцятому постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліме-тів» роз`яснив, що вирішуючи пи-тання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне стано-вище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають іс-тотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягу-ються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконав-че провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

У матеріалах цієї цивільної справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх обов`язків з утримання дітей, тому незаперечним залишається твердження позивачки про їх невиконання та порушення відповідного права матері дітей, яке підлягає захисту шля-хом стягнення з батька дівчаток коштів на їх утримання ( аліментів ). Слід також окремо зауважити, що доказів надання допомоги в утриманні дітей чи неможливості їх утримувати, відомостей про незадовільний стан свого здоров`я, підтвердження того, що у нього на утри-манні знаходяться інші особи відповідач суду не надав. Тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, слід погодитися з висновком су-ду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі, про який вона клопотала перед судом.

Колегія суддів апеляційного суду критично оцінює доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про неможливість для нього своєчасно подати відзив на позовну заяву, адже дана справа тривалий час, починаючи з липня 2020 року, перебувала у провадженні суду першої інстанції. Відповідач був достеменно обізнаний про наявність у провадженні суду справи про стягнення з нього аліментів, ним неодн-разово отримувалися судові поштові відправлення, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення таких поштових відправлень та встановлений порядок їх вручення. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвер-дження своїх доводів про об`єктивну неможливість протягом цього часу подати суду відзив на позовну заяву чи взагалі скористатися своїм правом подання до суду першої інстанції необхідних, на його погляд, доказів, що стосуються предмету спору. Решта аргументів апе-ляційної скарги ОСОБА_2 фактично стосуються наявного між сторонами спору щодо визначення місця проживання дітей, тому не можуть враховуватися судом під час розгляду справи щодо стягнення аліментів на утриманя обох доньок. Тим паче, що доказів на підтвер-дження обставин реального проживання дітей з батьком на час вирішення питання про стягнення аліментів, перебування їх на його повному утриманні суду не надано. Натомість, наразі, наявні у справі докази свідчать про зворотне.

Щодо розподілу судових витрат у справі, то колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідно до положень частини першої, пунктів першого, четвертого частини тре-тьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов-язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачкою суду надано ко-пію договору про надання правової допомоги від 30 червня 2020 року, копію квитанції від 30 червня 2020 року № 06/06 на суму 500,00 гривень, копію акту прийому - передачі наданих послуг від 30 червня 2020 року. Неможливо запе-речити, що дані витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом судом цієї справи, витрати є фактичними, неминучими, відпові-дають обсягу наданих послуг та виконаних робіт (у зв`язку з виконанням умов договору про правову допомогу). Справа має для позивачки важливе значення, стосується важливого пи-тання матеріального утримання дітей, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлений позивачкою до стягнення розмір судових витрат є доведеним та підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене ОСОБА_2 рішення суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу відпо-відача слід залишити без задоволення, а оскаржуване ним рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 133, 137, 141, 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 червня 2021 року уцивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітейзалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

Т. Б. Сало