Справа № 131/1297/20
Провадження № 22-ц/801/448/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 рокуСправа № 131/1297/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -

вича, Іллінецької міської об`єднаної територіальної громади в особі Краснень-

ківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, за участі

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на сто-

роні відповідачів приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріаль-

ного округу Вінницької області Таранюка Тараса Євгеновича про визнання

недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визначення додатко-

вого строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 -колайовича адвоката Карнауха Аркадія Петровича на ухвалу судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2020 року про визнання не-поданою та повернення позовної заяви, постановлену у приміщенні суду у м. Іллінці Вінницької області суддею Балтаком Д. О.,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2020 року до Іллінецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іллінецької міської об`єднаної територіальної громади в особі Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не за-являє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - при-ватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюка Т. Є., про визнання недійсним свідоцтва про право на спад-щину за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прий-няття спадщини. Дана позовна заява підписана ОСОБА_3 як представ-ником позивача.

Ухвалою судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 лис-топада 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишалася без руху з надан-ням йому десятиденного строку з дня отримання копії цієї ухвали для усунення її недоліків.

Ухвалою судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 лис-топада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та по-вернуто заявнику на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, представник пози-вача адвокат Карнаух А. П. оскаржує її в апеляційному порядку, просить оскар-жувану ухвалу скасувати, справу направити для вирішення питання про прий-няття зміненої та доповненої позовної заяви у цивільній справі № 131/337/20. Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною, постановленою з порушен-ням норм процесуального права та зазначає, що 11 листопада 2020 року ним відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України подана змінена і допов-нена позовна заява у справі № 131/337/20. У зазначеній цивільній справі адво-катом доданий ордер на підтвердження його повноважень як представника ОСОБА_4 . Однак Іллінецьким районним судом Вінницької області зміне-на та доповнена позовна заява прийнята як первинна, їй присвоєний єдиний уні-кальний номер 131/1297/20 і надалі вона була повернута заявнику, що адвокат вважає безпідставним.

Користуючись наданим законом правом, відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вважає останню безпідставною, а ухвалу судді Іллінецького районного суду Вінницької області про повернення позовної заяви цілком законною, винесеною з дотриманням норм процесуального права, ос-кільки позивачем вимоги ухвали суду про усунення недоліків не виконані. Від-повідач зазначає про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки за даними сайту «Судова система» у реєстрі Іллінецького районного суду Вінницької області на даний час знаходиться цивільна справа № 131/337/20, яка призначена суддею Олексієнком О. Ю. до розгляду, на яку як на підставу своїх апеляційних вимог посилається адвокат Карнаух А. П., наголо-шуючи на тому, що матеріали справи № 131/1297/20 мали б бути приєднані до неї. Однак, як зазначає відповідач, зі змісту позовних вимог і кількості учасни-ків справи прослідковується наявність саме двох окремих цивільних справ, че-рез що доводи скаржника стосовно наявності у нього підстав для апеляційного оскарження ухвали суду не знаходять свого підтвердження.

Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не ско-ристалися.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла виснов-ку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення, яким є також ухвала суду, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і об-ґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матері-ального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рі-шення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції цілком відповідає зазначеним ви-могам.

У апеляційній скарзі адвокат Карнаух А. П. наголошує на помилковій реєс-трації позовної заяви ОСОБА_1 як нової, первинної, з присвоєнням їй єдиного унікального номера, оскільки така ним була подана у порядку частини третьої статті 49 ЦПК України як змінена та доповнена позовна заяву у межах цивільної справи № 131/337/20, що уже перебуває у провадженні Іллінецького районного суду Вінницької області.

Однак колегія суддів апеляційного суду критично оцінює такі доводи скаржника, вони є сумнівними зважаючи, що зміст позовної заяви, яка зареєс-трована Іллінецьким районним судом Вінницької області 16 листопада 2020 ро-ку, жодним чином не дає можливості ідентифікувати її подання з урахуванням положень частини третьої статті 49 ЦПК України, як про те вказує скаржник. Посилання на будь-яку зміну та доповнення містить лише назва документа, але така не є визначальною для суду при прийнятті та реєстрації документа відпо-відно до ЦПК України, Положення про автоматизовану систему документообі-гу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами), Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних су-дах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814. Крім того у цій позовній заяві ніяким чином не йдеться про зміну предмету та підстав позову у конкретній уже наявній у про-вадженні суду справі, вона має в тексті лише посилання на пункт другий час-тини першої статті 49 ЦПК України із зазначенням права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Слід також зазначити, що відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України, на яку посилається скаржник, право змінити предмет або підстави по-зову позивач має до закінчення підготовчого засідання шляхом подання пись-мової заяви. Проте адвокатом Карнаухом А. П. 16 листопада 2020 року подана суду першої інстанції позовна заява із додатками без приєднання інших заяв, зокрема, про зміну предмету та підстав позову у справі, провадження в якій уже здійснюється, із відповідною аргументацією своєї позиції щодо справи, яка перебуває на розгляді суду з початку 2020 року ( скаржник додав до скарги ко-пію ухвали про відкриття провадження у справі № 131/337/20, датовану 18 березня 2020 року ).

За таких фактичних обставин неможливо визнати порушенням порядку ре-єстрації позовної заяви ОСОБА_1 від 16 листопада 2020 року як нової з присвоєнням справі єдиного унікального номера 131/1297/20.

До того ж викликає сумнів і те, що ця позовна заява залишалася без руху, у ній зазначений інший склад суду, відмінний визначеному у справі № 131/337/20, що не міг не помітити адвокат Карнаух А. П. На виконання вимог ухвали суду від 18 листопада 2020 року та усунення недоліків позовної заяви адвокатом теж жодним чином не висловлена власна позиція з приводу реєстра-ції позовної заяви як первинної, нової.

У відповідності до вимог ЦПК України суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, має досліджувати позовну заяву на відповідність її вимогам статей 175, 177 ЦПК України.

Як уже зазначалося, ухвалою судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишалася без руху з наданням йому десятиденного строку з дня отримання копії цієї ухвали для усунення її недоліків, а саме: надання копій цієї позовної заяви для відповідача та третьої особи, а також довіреності чи іншого належного доку-мента, що підтверджували б повноваження представника позивача, зважаючи, що позовна заява підписана адвокатом.

Постановляючи 26 листопада 2020 року ухвалу про визнання неподаною та повернення позивачу позовної заяви, суддя суду першої інстанції вказав, що ви-моги ухвали суду від 18 листопада 2020 року не виконані в частині надання документів на підтвердження повноважень адвоката як представника у даній цивільній справі, який, зокрема, підписав позовну заяву від імені ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком судді су-ду першої інстанції, який зроблений з дотриманням норм процесуального пра-ва, є абсолютно правильним, законним та об`єктивним.

Частиною 2 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява по-дається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представ-ником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інте-ресах іншої особи. Перелік документів, що додаються до позовної заяви, зазна-чений у статті 177 ЦПК України. Згідно з частиною п`ятою 5 цієї статті до під-писаної представником позивача позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Однак докази, що підтверджували б повноваження адвоката Карнауха А. П. як представника ОСОБА_1 у справі № 131/1297/20 надані не були ані до позовної заяви, ані на виконання вимог ухвали судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року. У додатках до позовної заяви, заяви на усунення недоліків звернення до суду про довіреність представ-ника або ж інший документ, який би посвідчував повноваження адвоката навіть не зазначено.

Відтак залишається неспростованою та обставина, що позивачем ОСОБА_5 , його представником ОСОБА_3 дійсно залишилися невикона-ними вимоги ухвали судді суду першої інстанції від 18 листопада 2020 року щодо надання доказів на підтвердження повноважень представника позивача, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності визнання неподаною і повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Принагідно слід зазначити, що докази на підтвердження повноважень адво-ката ОСОБА_3 як представника, а саме ордер на надання правової допомо-ги, був наданий особою, яка подала апеляційну скаргу, лише на виконання ви-мог ухвали Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2021 року.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пе-ребуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 За-кону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосу-вання статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд ( рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року ).

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рі-шень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен до-від заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рі-шення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцін-ки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прий-нятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сфор-мульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат роз-гляду справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить за-конних підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інс-танції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до непра-вильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним, обґрун-тованим, належно умотивованим, тому апеляційну скаргу представника пози-вача ОСОБА_1 адвоката Карнауха А. П. належить залишити без задово-лення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним зазначити, що ситуа-цію, яка має місце із зверненнями ОСОБА_1 до суду першої інстанції, можливо реально поправити шляхом вчинення позивачем процесуальних дій, конкретно визначених нормами ЦПК України.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -лайовича адвоката Карнауха Аркадія Петровича залишити без задоволення.

Ухвалу судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 листо-пада 2020 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 -нецької міської об`єднаної територіальної громади в особі Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Іллінецького районного нотаріального округу Вінниць-кої області Таранюка Тараса Євгеновича, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота