Провадження № 2-з/761/1753/2021
УХВАЛА

12 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

при секретарі: Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позову, особа, яка може набути статус відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), про розподіл майна, набутого в період шлюбу та усунення перешкод у користуванні майном,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана заява про забезпечення позову.

Заявник просить забезпечити позов шляхом:

1.Накладення арешту на квартиру яка складається з 2 (двох) житлових кімнат, загальна площа квартири 79,7 (сімдесят дев`ять цілих сім десятих) кв.м., житлова площа - 33,9 (тридцять три цілих девять десятих) кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

2.Заборони ОСОБА_2 виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також без дозволу ОСОБА_1 вселяти інших осіб до Квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

3.3обов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

4.Заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам, які діють в інтересах та від імені ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 та його представникам у відвідуванні квартири адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована такими обставинами.

21.10.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (після шлюбу ОСОБА_2 ) було зареєстровано шлюб.

За час шлюбу 14.08.2017 року подружжям ОСОБА_2 була придбана квартира загальною площею 79,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №11257842 від 18.12.2019 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В червні 2021 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про наміри розірвати шлюб. Також між подружжям виник спір відносно майна, набутого за час шлюбу.

ОСОБА_1 повідомив дружину, що має наміри подати позов про розподіл майна, набутого в період шлюбу та усунення перешкод у користуванні майном, після чого ОСОБА_2 змінила замок на вхідних дверях квартири та не допускає ОСОБА_1 у житлове приміщення, в якому зареєстровано його місце проживання.

Крім того, ОСОБА_2 неодноразово стверджувала, що Договір купівлі-продажу Квартири підписаний саме нею і навіть якщо дана квартира була придбана в період шлюбу, вона має намір продати квартиру та використати гроші для особистих потреб, а не на потреби сім`ї.

Також ОСОБА_2 повідомила заявника, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , вона має наміри зареєструвати місце проживання своєї матері - ОСОБА_5 , хоча реєстрацію місця проживання даної особи мають провести за згодою ОСОБА_1 , чоловіком ОСОБА_2 .

Посилаючись на вищевказані недобросовісні дії відповідача, заявник зазначає про існування ризику унеможливлення виконання рішення про розподіл майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном, оскільки на момент винесення рішення майно може бути відчужено ОСОБА_2 , і в квартирі можуть бути зареєстровані та можуть проживати інші особи.

Посилаючись на вказані обставини просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Так, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однак заявником не надано відповідних беззаперечних доказів та, відповідно, не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду. Крім цього, позивачем не надано доказів реального існування ризиків, на які він посилається, а також заявлені вимоги забезпечення мають характер вирішення справи по суті, шляхом задоволення позовних вимог, які має намір пред`явити позивач у майбутньому.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що заявником не були надані достатні докази обставин щодо можливості заподіяння шкоди його інтересам до ухвалення рішення в цій справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих інтересів у майбутньому в разі задоволення позову.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до подання позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: