Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3963/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16.11.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Надопта А.А.,

секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА в особі голови ліквідаційної комісії про виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА в особі голови ліквідаційної комісії про виплату середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації в особі голови ліквідаційної комісії, Виноградівської районної ради Закарпатської області, де третя особа на стороні відповідача - Виноградівська районна державна адміністрація про зміну формування причин звільнення, виплати заробітної плати, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Закарпатського окружного суду від 12 березня 2021 року позов задоволено частково:

Визнано протиправним наказ №514-К від 13.12.2019 Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації в частині формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з роботи «відповідно до пункту 1 статі 40 Кодексу законів про працю України».

Зобов`язано Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації внести зміни до наказу №514-К від 13.12.2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 в частині формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , а саме: вказавши «звільнити із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, відповідно до частини 3 статі 38 Кодексу законів про працю України» та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 в частині формулювання причини звільнення.

Зобов`язано Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману суму при звільненні в розмірі 3854,34 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Зобов`язано Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації нарахувати та виплати недоотриману вихідну допомогу відповідно до п. 1 ст. 44 КЗпП України у розмірі двомісячного середнього заробітку з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовлено.

Щодо стягнення з управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 355 грн.48 коп. без відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів 447грн. 16 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів за кожен робочий день по день фактичного розрахунку що передбачено ст. 117 КЗпП України суд першої інстанції з посиланням на рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень, статей 116. 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду погодилась з судом першої інстанції, що аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений ч.іст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Разом з тим, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право, станом на дату звільнення, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Однак ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказана позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі. - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14 не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченоюстаттею 117 КЗпП. тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Згідно абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р. (із змінами га доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У жовтні 2019 року позивачу було нараховано 10488 грн. та за листопад 2019 року було нараховано - 8740.00 гри., робочих днів у жовтня - листопаді 2019 року - 43.

Середньоденна заробітна плата яка підлягає додатковій виплаті становить 447грн.16 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів (10488+8740,00) / 43 = 447грн. 16 коп.) за кожен день.

Отже, беручи до уваги рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року яким передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати,

Позивач зазначає, що заробітна плата яка підлягає виплаті становить 214636 грн.80 коп. з 16.12.2019 року по 16.11.2021 року за 480 робочі дні (480* 447грн. 16 коп.= 214636 грн.80 коп.).

В судовому засіданя позивач не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову підтримує, разом з тим долучив до матеріалів справи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів на загальну суму 214636 грн.80 коп.

В судове засідання представник відповідача повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними повідомлення про врученняповістки, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації в особі голови ліквідаційної комісії, Виноградівської районної ради Закарпатської області, де третя особа на стороні відповідача - Виноградівська районна державна адміністрація про зміну формування причин звільнення, виплати заробітної плати, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Закарпатського окружного суду від 12 березня 2021 року позов задоволено частково:

Визнано протиправним наказ №514-К від 13.12.2019 Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації в частині формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з роботи «відповідно до пункту 1 статі 40 Кодексу законів про працю України».

Зобов`язано Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації внести зміни до наказу №514-К від 13.12.2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 в частині формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , а саме: вказавши «звільнити із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, відповідно до частини 3 статі 38 Кодексу законів про працю України» та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 в частині формулювання причини звільнення.

Зобов`язано Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману суму при звільненні в розмірі 3854,34 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Зобов`язано Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації нарахувати та виплати недоотриману вихідну допомогу відповідно до п. 1 ст. 44 КЗпП України у розмірі двомісячного середнього заробітку з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

В решті позовних вимог відмовлено.

Щодо стягнення з управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 355 грн.48 коп. без відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів 447грн. 16 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів за кожен робочий день по день фактичного розрахунку що передбачено ст. 117 КЗпП України суд першої інстанції з посиланням на рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень, статей 116. 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду погодилась з судом першої інстанції, що аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений ч.іст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Разом з тим, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право, станом на дату звільнення, згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Однак ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказана позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України.

Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14 не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченоюстаттею 117 КЗпП. тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Згідно абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р. (із змінами га доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

У жовтні 2019 року позивачу було нараховано 10488 грн. та за листопад 2019 року було нараховано - 8740.00 гри., робочих днів у жовтня - листопаді 2019 року - 43.

Середньоденна заробітна плата яка підлягає додатковій виплаті становить 447грн.16 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів (10488+8740,00) / 43 = 447грн. 16 коп.) за кожен день.

Отже, беручи до уваги рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року яким передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати,

Позивач зазначає, що заробітна плата яка підлягає виплаті становить 214636 грн.80 коп. з 16.12.2019 року по 16.11.2021 року за 480 робочі дні (480* 447грн. 16 коп.= 214636 грн.80 коп.).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку.

Як вже встановлено судом, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем ОСОБА_1 із виплати заробітної плати на день його звільнення, тобто позивачем доведений факт порушення відповідачем строків виплати йому заробітної плати.

З наведеного суд доходить висновку, що в даному випадку наявна вина підприємства у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, оскільки доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства, відповідачем суду не надано.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та до дня, коли позивачу було сплачено заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі, тобто за період з 16.12.2019 року по 16.11.2021 року включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-195цс134.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, та зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду також відступила і від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

За таких обставин, з урахуванням розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської РДА про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Управління освіти молоді і спорту Виноградівської державної адміністрації Закарпатської області (. м. Виноградів вул. Копанська, 10 Закарпатської області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 16.12.2019 року по 16.11.2021 року, в сумі 214636 грн. 80 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнути з Управління освіти молоді і спорту Виноградівської державної адміністрації Закарпатської області (. м. Виноградів вул. Копанська, 10 Закарпатської області) на користь держави судовий збір в розмірі 2146 грн.37 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Виноградівським районним судом за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Виноградівський районний суд Закарпатської області до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ГоловуючийА. А. Надопта