Дата документу 27.01.2021 Справа № 318/1405/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/1405/19 Головуючий у 1-й інстанції: Васильченко В.В.
Провадження №22-ц/807/427/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни на ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

В обгрунтування скарги зазначає, що заочним рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року, позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по договору №б/н від 31 серпня 2011 року в сумі 126599 грн 50 коп., з яких:14390,00 грн - тіло кредиту; 112209,50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, витрати по оплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

На виконання вказаного рішення, 29 квітня 2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 128520,50 грн.

ОСОБА_1 зазначив, що не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 128520,50 грн.

Про факт існування виконавчого провадження у приватного виконавця Шавлукової З.А. та вчинення нею виконавчих дій на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 вперше дізнався з постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни від 14 серпня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка надійшла за місцем його роботи та яку йому передали працівники бухгалтерії ПАТ «Запоріжжяобленерго» 10 жовтня 2020 року.

12 жовтня 2020 року на його адресу надійшов звичайний лист від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, який містив постанову від 14 серпня 2020 року про арешт коштів боржника ВП №6276832.

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 14 серпня 2020 року ВП №62768362 в межах суми 141761,55 грн, винесеної приватним виконавцем Шавлуковою З.А., 17 жовтня 2020 року було арештовано IBAN рахунок НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується довідкою №Д4-В77/30-287 від 21 жовтня 2020 року. Вважає незаконність стягнення коштів з його зарплатного рахунку.

Крім того, з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання трьох дітей, тому він взагалі позбавлений коштів на існування.

Без направлення йому постанови про відкритьтя виконавчого провадження ВП № 62768362 і за відсутності доказів одержання ним цієї постанови приватний виконавець не мав права вчиняти жодної виконавчої дії у цьому виконавчому провадженні.

Вважає, що всі виконавчі дії приватного виконавця Шавлукової З.А., спрямовані на стягнення коштів з зарплатного рахунку, протиправними, а прийняті нею постанови від 14 серпня 2020 року ВП №62768362, незаконними та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд:

Визнати протиправними усі дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, вчинені нею в ході виконавчого провадження ВП №62768362.

Визнати незаконною постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, про арешт коштів боржника від 14 серпня 2020 року ВП №62768362 та зобов`язати його повернути стягнуті на підставі цієї постанови із зарплатного рахунку НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», грошові кошти в сумі 141761,55 грн.

Визнати незаконною постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14 серпня 2020 року ВП №62768362.

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», задоволено.

Визнано протиправними усі дії приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни, вчинені нею в ході виконавчого провадження ВП №62768362.

Визнано незаконною постанову приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни про арешт коштів боржника від 14.08.2020 ВП № 62768362 та зобов`язано його повернути стягнуті на підставі цієї постанови із зарплатного рахунку НОМЕР_1 (СКР НОМЕР_2 ) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти в сумі 141761,55 грн.

Визнано незаконною постанову приватного виконавця Шавлукової Заіри Арсенівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14.08.2020 ВП№62768362.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Шавлукової З.А.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не взяв до уваги факт отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ще в серпні 2020 року, а зі скаргою на дії приватного виконавця він звернувся з пропуском строків, передбачених статтею 449 ЦПК України, що є підставою для залишення скарги на дії та рішення приватного виконавця, без розгляду. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що рахунок на який накладено арешт є рахунком зі спеціальним режимом використання та, що він є лише зарплатним. З цього питання ОСОБА_1 до приватного виконавця не звертався та не надав доказів, що поточний рахунок на який накладенро ареш використовується лише як зарплатний. Вимога боржника щодо зобов`язання виконавця повернути стягнуті з його рахунку грошові кошти в сумі 141761, 55 грн є безпідставною, оскільки жодних стягнень не здійснювалось, а згідно відповіді банку, станом на 17 серпня 2020 року, залишок на рахунку становив 49,13 грн, тобто, суд не перевірив фактичних обставин справи не надав оцінку всім доказам у справі та прийшов до помилкового висновку задовольнивши скаргу ОСОБА_1 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимога в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу на дії та рішення приватного виконавця, виходив з того, що приватним виконавцем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що під час відкриття виконавчого провадження нею було здійснено всі необхідні та передбачені чинним законодавством заходи щодо одержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження. У зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що винесена постанова є неправомірною і підлягає скасуванню, тому дії дії приватного виконавця також є неправомірними, що є підставою для зобов`язання приватного виконавця усунути порушення та поновити порушене право заявника.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що заочним рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2019 року, позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по договору №б/н від 31 серпня 2011 року в сумі 126599 грн 50 коп., з яких:14390,00 грн - тіло кредиту; 112209,50 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, витрати по оплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

На виконання вказаного рішення, 29 квітня 2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 128520,50 грн.

10 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою Заірою Арсенівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №318/1405/19 виданого 29 квітня 2020 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області , про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 128520,50 грн. (а.с. 38).

Відповідно до списку №1517 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих в Запоріжжя-32 (відправник Шавлукова ) від 11 серпня 2020 року, Шавлуковою З.А. на адресу ОСОБА_1 11 серпня 2020 року було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження. (а.с. 39).

Згідно трекінгу відправлень з офіційного сайту Укрпошти, відправлення за №975 вручено 14 серпня 2020 року. (а.с. 40).

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно із частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно до положень ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частиною першою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою та п`ятою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи 10 серпня 2020 року приватним виконавцем відповідно до статей 3, 4, 24. 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62768362 про примусове виконання виконавчого листа № 318/1405/19 виданого Кам`янсько-Дніпрвським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ « ПриватБанк» заборгованосту у сумі 128520.50 грн ( а.с. 38).

Згідно списку відправлень від 11 серпня 2020 року, боржнику направлено постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією за адресою у виконавчому документі, штрих-кодовий ідентифікатор 975, відповідно до вимог статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" ( а.с. 39).

Як вбачається з трекінгу відправлень, відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 975 було вручено 14 серпня 2020 року ( а.с. 40).

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 62768362 від 10 серпня 2020 року була направлена боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі. рекомендованим поштовим відправленням, а з трекінгу відправлень, відправлення за штрих-кодовим ідентифікатором 975 було вручено адресату 14 серпня 2020 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що боржника ОСОБА_1 було повідомлено про відкриття виконавчого провадження у відповідності до норм Закону України "Про виконавче провадження", рішення суду на момент відкриття виконавчого провадження набрало законної сили, боржник відповідно до закону повідомлений про відкриття виконавчого провадження з 14 серпня 2020 року, тому твердження боржника про те, що йому не було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, про те, що державним виконавцем не було вчинено достатніх дій, направлених на належне повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження.

Щодо вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

14 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою Заірою Арсенівною було винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №62768362 з примусового виконання виконавчого листа №318/1405/19 виданого 29 квітня 2020 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 128520,50 грн. (а.с. 41).

Вказаною постановою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахуках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на розрахункових рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 141761,55 грн.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Зі змісту наведених норм слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

ОСОБА_1 не надав належних доказів, що він надав приватному виконавцю достатні документи на підтвердження того, що його рахунок, на який було накладено арешт має спеціальний режим використання, а також, що така інформація надходила до приватного виконавця від АТ «Райффайзен банк Аваль», в якому відкрито відповідний рахунок.

Відповідно до листа від 17 серпня 2020 року №81-15-8/11 2015-БТ, наданого Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль»,зазначено, що постанова про арешт коштів боржника б/н від 14.08.2020 ВП №62768362 прийнята до виконання, арешт накладено в межах суми 141761, 55 гривень, що містяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 (980) боржника ОСОБА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Станом на 17.08.2020 року залишок коштів на рахунку стаовить 49.13 грн (а.с.42).

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , який не виконав судове рішення, приватний виконавець у постанові від 14 серпня 2020 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Отже, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України "Про виконавче провадження".

В суді апеляційної інстанції приватний виконавець Шавлукова З.А. пояснила, що з рахунку№ НОМЕР_1 жодних грошових коштів списано не було.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Водночас, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам справи і прийшов до помилкового висновку про зобов`язання приватного виконавця повернути стягнуті із рахунку № НОМЕР_1 в АТ « Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти в сумі 141765.55 грн.

Відповідно до ст. 10 Закону України « Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату має здійснюватись виконавцем у відповідності до положень статтей 68-70 Закону України "Про виконавче провадження" та інших нормативно-правових актів, не повинно унеможливлювати своєчасну виплату боржнику заробітної плати.

Відповідно до статті 68 Закону України « Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках та інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника-за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Статтею 70 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими докуменнтами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

14 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою Заірою Арсенівною було винесено постанову ВП №62768362 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з примусового виконання виконавчого листа №318/1405/19 виданого 29 квітня 2020 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 128520,50 грн. (а.с. 43).

Відповідно до зазначеної постанови було звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 в розмірі 20% від доходу боржника (після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) до виплати загальної суми боргу 141761.55 грн, яка складається з суми боргу за виконавчим документом 128520.50 грн, основної винагороди приватного виконавця 12852.05 грн та витрат виконавчого провадження 389.00 грн.

Вказану постанову було направлено на підприємство, де ОСОБА_1 отримує дохід - ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Отже, постанова від 14 серпня 2020 року ВП №62768362 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника прийнята приватним виконавцем Шавлуковою З.А. відповідно до вимог Закону України «Про виконавче проовадження».

Колегією суддів критично сприймаються доводи ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з утриманням із його заробітної плати до повного погашення заборгованості, він позбавлений коштів на існування, оскільки ним також сплачуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання 3 дітей, в розмірі половини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч вказаним вимогам ОСОБА_1 не надав ні суду першої ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів понесення витрат на утримання дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його посилання на судовий наказ Кам`янсько-Дніпровського суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання 3 дітей в розмірі половини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, не свідчить про фактичне понесення ним таких витрат. Крім того, вказаний судовий наказ було винесено вже після постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження", загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, згідно з вищевказаними положеннями закону, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків.

Обмеження, встановлені частиною третьою статті 70 Закону України "Про виконавче провадження", передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів.

Матеріали справи не містять доказів того, що із заробітної плати ОСОБА_1 здійснюються відрахування у розмірі, більшому, аніж встановлено законом.

Відповідно до Звіту про здійснені відрахування та виплати, наданого ПАТ «Запоріжжяобленерго» Кам`янсько-Дніпровський РЕМ за постановою від 14 серпня 2020 року №ВП62768362 за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року із заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 10588.80 грн було утримано 20%, що становить 1704,80 грн. (а.с. 46).

Доказів здійснення інших відрахувань з рахунка ОСОБА_1 матеріали спарви не містять.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надав належної оцінки всім доказам у справі та прийшов до помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України").

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11 березня 2019 року у справі № 554/8230/17, провадження № 61-24542 св18.

Оскільки не встановлено порушень в діях приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни щодо відкриття виконавчого провадження від 10 серпня 2020 року ВП №62768362 про примусове виконання виконавчого листа №318/1405/19, виданого 29 квітня 2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 128520,50 грн, то й відсутні підстави для скасування двох постанов приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни у зазначеному провадженні від 14 серпня 2020 року.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що аргументи апеляційної скарги є виправданими та підлягають задоволенню, а ухвала Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Згідно ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З матеріалів справи вбачається, що за звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. сплатила судовий збір в розмірі 2102,00 грн. що підтверджується квитанцією №3151/з1 від 22 грудня 2020 року. (а.с. 67).

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів прйишла до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , судові витрати, пов`язані з розглядом вказаної скарги покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни задовольнити.

Ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 2102,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 01 лютого 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.