ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1090/21 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представників сторін

розглянувши у відкриому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2021 року, повний текст якого складено 19 липня 2021 року, ухвалене суддею Грицай К.М. у цивільній справі №607/12272/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУНП в Тернопільській області), Державної казначейської служби України (далі ДКС України) про відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що 29 грудня 2018 року звернувся до Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області (далі Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області) із заявою-повідомленням про злочин та притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб СТО Все для автомобіля, які вчинили розтрату його майна належного йому автомобіля, який був переданий для здійснення ремонтних робіт.

Відомості щодо вчиненого злочину були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань із зволіканням - лише 9 квітня 2019 року за ухвалою слідчого судді, після звернення ОСОБА_1 з відповідною скаргою до суду. Протягом 2019- 2020 років досудове розслідування проводилось неефективно, слідчими двічі виносились безпідставні постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані. Слідчі не виконували вказівок прокурора та вимог, викладених в ухвалах слідчого судді щодо вчинення необхідних слідчих дій. Також не вирішувались у встановленому законом порядку його клопотання. Ним неодноразово подавались скарги на бездіяльність органів досудового розслідування. Слідчого ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання обовязків у даному кримінальному провадженні. До моменту його звернення з даним позовом він не отримав ефективного захисту прав як заявника у кримінальному провадженні. Орган досудового розслідування фактично імітує розслідування поза межами розумного строку.

Обґрунтовуючи факт заподіяння моральної шкоди та її розмір 100 000 грн., позивач вказував, що незаконна бездіяльність органу досудового розслідування та не отримання ефективного захисту прав у кримінальному провадженні призводить до постійних нервових стресів і наносить йому надзвичайних психічних і моральних страждань. На основі цих стресів, які виникли саме завдяки протиправній бездіяльності слідства, у нього виникла і перебуває в гострій фазі хвороба псоріаз. Крім того, вказує, що він не може користуватись своїм майном, адже протягом такого тривалого часу автомобіль стоїть на подвір`ї СТО Все для автомобіля, через введені карантинні обмеження громадський транспорт не працює та він не мав змоги дістатись до лікарні, роботи, поїхати в магазин для купівлі продуктів. Крім цього, він практично втратив сон, виникли проблеми та непорозумінням у сім`ї.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт бездіяльності органу досудового розслідування та спричинення йому моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не надав належної оцінки доводам позовної заяви щодо протиправної бездіяльності слідчих. Ефективного захисту прав позивача як заявника в кримінальному провадженні не відбулось. Незважаючи на неодноразове скасування судом завідомо необґрунтованих постанов слідчого, жодних ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування органом досудового розслідування не вчинено. Також посилається на доводи, викладені у позовній заяві.

У відзиві ГУНП в Тернопільській області зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки в ході досудового розслідування органом досудового розслідування здійснювалися усі необхідні заходи для встановлення об`єктивних обставин справи. Моральні страждання, на які посилається позивач як на підставу для відшкодування моральної шкоди, завдані ймовірно внаслідок невиконання умов договору з боку СТО Все для автомобіля, а не з у зв`язку із бездіяльністю поліції. Саме по собі скасування слідчим суддею рішення слідчого про закриття кримінального провадження не є свідченням незаконності дій останнього та не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не наведено аргументації розрахунку суми моральної шкоди.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Парубія І.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника Головного управління національної поліції в Тернопільській області Стукало М.С., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення на підставі ст. 376 ЦПК України у звязку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Ніссан Армада, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області із заявою-повідомленням про злочин, а саме про те, що невстановленими особами вчинено розтрату його майна, яке було ввірене працівникам СТО «Все для автомобіля». Заява була зареєстрована за №К-569 29 грудня 2018 року.

14 лютого 2019 року Тернопільський міський відділ поліції надав відповідь на запит адвоката Парубій І.М., з якої вбачається, що заява ОСОБА_1 у Тернопільський міський відділ поліції та матеріали за її перевіркою списано довідкою «до справи».

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року у справі №607/4092/19 була частково задоволена скарга ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого Тернопільського ВП ГУНП, відповідального за внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, внести відомості про кримінальне правопорушення за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На виконання вказаної ухвали було внесені відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні №0001117 від 9 квітня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (самоправство).

19 вересня 2019 року слідчим Лесь В.Р. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001117 від 9 квітня 2019 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

1 жовтня 2019 року вказана постанова про закриття кримінального провадження скасована прокурором Тернопільської місцевої прокуратури, оскільки рішення про закриття прийнято передчасно, без всебічного, повного та обєктивного дослідження обставин справи. Для прийняття обгрунтованого процесуального рішення прокурором надано обовязкові для виконання вказівки. До ГУНП в Тернопільській області скеровано звернення щодо проведення службового розслідування.

За результатами проведення службового розслідування слідчому Лесь В.Р. оголошено догану.

Проведення досудового розслідування доручено слідчому Петрів А.О.

26 грудня 2019 року слідчим Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Петрівим А.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2020 року у справі №607/1678/20 за скаргою ОСОБА_1 вказану постанову про закриття кримінального провадження скасовано та постановлено кримінальне провадження направити до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування.

Зі змісту ухвали випливає, що вказівки прокурора не виконано. Судом зазначено про необхідність вчинення ряду слідчих (розшукових) дій для встановлення обєктивної істини, зокрема, провести одночасний допит осіб, у показах яких містяться розбіжності, виконати всі вказівки прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Свачій М.І., а саме: вирішити питання про арешт автомобіля, отримати документи щодо ДТП за участі даного автомобіля, після отримання вказаних документів призначити та провести судову автотоварознавчу експертизу, встановити інших очевидців вказаної події та за наявності пісдтав допитати їх.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що з моменту постановлення Тернопільським міськрайонним ухвали від 25 лютого 2020 року до моменту звернення позивача з даним позовом 27 липня 2020 року органом досудового розслідування були вчинені будь-які слідчі (розшукові) дії, в тому числі необхідність яких зазначена в ухвалі.

Із відзиву ГУНП в Тернопільській області на позовну заяву вбачається, що після 13.11.2019 року жодні слідчі дії в межах кримінального провадження слідчим не вчинялись.

У червні-липні 2020 року ОСОБА_1 подавав ряд звернень до Генерального прокурора України, прокурора Тернопільської області, прокурора Тернопільської місцевої прокуратури, начальника ГУНП в Тернопільській області, начальника Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області щодо бездіяльності слідчого.

За зверненням ОСОБА_1 щодо неналежного досудового розслідування Тернопільською місцевою прокуратурою в черговий раз проведено перевірку та надано відповідь №4996ВИХ-20 від 23.06.2020 року, з якої вбачається, що досудове розслідування проводиться неефективно, слідчі дії не проводяться та процесуальним керівником направлено лист до начальника СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області з метою усунення виявлених порушень.

Ще одним листом Тернопільської місцевої прокуратури №5699ВИХ-20 від 16.07.2020 року ОСОБА_3 повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001117 від 09.04.2019 року і надалі ведеться неефективно, вказівки процесуального керівника прокурора не виконуються.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 2, ч.1 ст. 25 Закону України Про прокуратуру, на прокуратуру покладаються функції нагляду за додержавнням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство. Письмові вказівки прокурора органам, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство, надані в межах повноважень, є обовязковими для цих органів і підлягають негайному виконанню.

Оскільки відомості про злочин за заявою ОСОБА_1 були внесені в ЄРДР із зволіканням, лише після звернення із відповідною скаргою в суд, слідчими протягом тривалого часу не виконуються всі необхідні слідчі дії для всебічного, повного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження, не виконуються вказівки слідчих суддів та прокурорів щодо вчинення відповідних слідчих дій, а тому наявні у справі належні та достатні докази у їх сукупності доводять факт протиправної бездіяльності органу досудового розслідування.

Висновок суду про відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують факт бездіяльності органу досудового розслідування не відповідає обставинам справи.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не зазнав моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності органу досудового розслідування, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового слідства), прокуратури або суду (окрім випадків, визначених частинами 1-5 цієї статті), відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174).

Згідно із ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи їх посадових осіб.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування, внаслідок чого він протягом тривалого часу не може отримати ефективного захисту як заявника у кримінальному провадженні.

Враховуючи тривалість незаконної бездіяльності органу досудового розслідування, ту обставину, що позивач змушений був докладати додаткових зусиль та неодноразово звертатись в суд, до органів прокуратури з метою спонукати посадових осіб органу досудового розслідування належно виконувати свої обовязки, не отримав ефективного захисту як заявника у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у звязку з протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування.

Судом першої інстанції помилково взято до уваги правовий висновок Верховного Суду (висловлений у ряді постанов, зокрема, від 28.01.2019 року у справі №686/7576/18 та ін.) про те, що наявність певних процесуальних недоліків у процесуальній діяльності органу досудового розслідування сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначені постанови ухвалені у справах з іншими фактичними обставинами, зокрема, в них мало місце одне незначне процесуальне порушення, допущене органом державної влади, в той час як у даній справі органом досудового розслідування, окрім зволікання із внесенням відомостей про злочин до ЄРДР, двічі безпідставно було закрито провадження у справі, тривалий час не виконувались вказівки слідчого судді, прокурора та не виконувались жодні слідчі дії, тобто мала місце тривала незаконна бездіяльність, а не окремі процесуальні порушення.

Відтак, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про те, що моральну шкоду позивачу не заподіяно.

Що стосується її розміру, то з врахуванням вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, а саме характеру та тривалості правопорушення, глибини душевних страждань позивача внаслідок неналежного досудового розслідування і бездіяльності слідчих, з урахуванням вимог розумності і справедливості, колегія суддів приходить до переконання, що розмір спричиненої ОСОБА_1 моральної шкоди складає 3 000 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що моральних страждань він зазнав також через виникнення псоріазу, неможливість користуватись майном, оскільки матеріалами справи не доведено наявність причинно-наслідкового звязку між виникненням цих обставин та бездіяльністю органу досудового розслідування.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_1 3 тис. грн. моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2021 року скасувати, і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) 3 000,00 грн (три тисячі гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2021 року.

Головуюча

Судді