Справа № 766/1011/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Рядчої Т.І.,

за участю секретаря Головчиної А.В, представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради, Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що згідно довідки про склад сім`ї у вказаній квартирі зареєстрована колишня невістка - ОСОБА_4 , але не проживає за даною адресою з травня 2011 року. Окрім того, з поквартирної картки вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована також ОСОБА_5 , яка є його онучкою га донькою відповідачки ОСОБА_4 , однак будучи зареєстрованою за даною адресою остання так само як і мати не проживає там з травня 2011 року і по сей день. Вказує на те, що реєстрація в зазначеній квартирі відповідачів перешкоджає йому у користуванні власністю та впливає на його права, як власника щодо володіння, користування, розпорядження належним йому майном. В зв`язку з чим він змушений звернутися до суду, відносно зареєстрованих в його квартирі осіб щодо позбавлення права користування житловим приміщенням, тим більше, що зазначене позбавлення не завдасть останнім істотної шкоди, оскільки ОСОБА_4 є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 , тобто у неї є місце де зареєструвати себе і свою дитину.

Ухвалою від 18.02.2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.04.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує на необґрунтованість позовних вимог. Вказує, що зі згоди позивача ОСОБА_4 , а також її малолітня донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були зареєстровані та проживають у квартирі позивача без встановлення певного строку, тобто безстроково. Також зазначив, що позивач вказує як на підтвердження того, що ОСОБА_4 , а також її малолітня донька, ОСОБА_5 не проживають у квартирі, є акт голови ОСМД «Гвардієць 49» - ОСОБА_15 від 03.01.2021 р., який складено на підставі свідчень свідків, які є сусідами позивача. Але при цьому позивач просить суд допитати в якості свідків не сусідів, на підставі свідчень яких складено акт, а свою дружину - ОСОБА_7 , яка є заінтересованою особою. За таких обставин, позивач не навів належними та допустимими доказами факт непроживання ОСОБА_4 , а також її малолітньої доньки, ОСОБА_5 у квартирі. Крім того вказав, що оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Просив відмовити в задоволенні позову.

20.04.2021 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказує, що акт від 20.08.2019 року та акт № 1-21 від 05.01.2021 року, надані ОСББ «Гвардієць» є письмовими доказами, тобто одними із засобів встановлення фактів, а показання свідка ОСОБА_7 є іншим засобом встановлення фактів. На даний момент відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ними зберігається право на користування жилим приміщенням, що належить позивачу на праві приватної власності. Також зазначає, що місце проживання ОСОБА_5 визначено з матір`ю, ОСОБА_4 , доказом чого слугує виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки. Право на аліменти в силу вимог сімейного законодавства має той, з ким проживає дитина, тому у силу вимог ст. 29 ЦК України у випадку визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_5 також необхідно визнавати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в інакшому випадку місце реєстрації дитини буде співпадати з місцем реєстрації її батька, ОСОБА_8 , що змусить останнього ініціювати судовий процес про визначення місця проживання з батьком, тобто за зареєстрованим місцем проживання.

26.05.2021 року до суду від представника третьої особи служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради надійшли письмові пояснення, відповідно до яких служба просить взяти до уваги наступне. Позивачем в матеріалах справи зазначено, що в житловому приміщенні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , що свідчить про наявність у дитини права користування зазначеним житловим приміщенням. До служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради надійшла заява від матері, ОСОБА_4 , в якій вона пояснює причини неможливості реєстрації дитини в інших житлових приміщеннях і вважає, що це може порушити інтереси її дитини ОСОБА_5 . Заяв від батька ОСОБА_8 не надходило. Зазначає, що позбавлення права користування житловим приміщенням, яке призведе до зняття дитини з реєстрації місця проживання, не відповідає інтересам малолітньої дитини. Наразі ситуація між батьками не визначена, вони не дійшли згоди щодо місця реєстрації дитини. Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради рекомендує батькам визначити місце проживання дитини та здійснити подальшу реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_5 .

Позивач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила позов задовольнити.

Відповідачки в судове засідання не з`явилися, надали повноваження представнику.

Представник відповідачок в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради в судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, в попередньому судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради в судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без їх участі, позиції щодо позову не висловила.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 1547 від 29.05.1997 року, укладеного на Херсонській товарній біржі «Ізумруд», ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідна довідки № 27-19 від 27.06.2019 року виданої ОСББ «Гвардієць» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована невістка позивача ОСОБА_4 , але не проживає за даною адресою з травня 2011 року.

Відповідно до поквартирної картки в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онучкою позивача.

Відповідно до акту від 20.08.2019 року, засвідченого головою ОСББ «Гвардієць», яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 засвідчили, що ОСОБА_4 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з травня 2011 року.

Згідно акту № 1-21 від 05.1.2021 року, засвідченого головою ОСББ «Гвардієць 49» яким ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засвідчили, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з травня 2011 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 зазначили, що ОСОБА_14 та ОСОБА_5 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 , більше десяти років.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379,382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником майна, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Щодо частини позовних вимог про визнання малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту, або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до частини першої, другої, третьої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не обґрунтував, яким чином реєстрація малолітньої внучки, яка зареєстрована у квартирі за його згодою, перешкоджає йому в реалізації свого права користування житловим приміщенням.

Крім того, суд вважає, що наявність у матері малолітньої особи у власності житлової площі (частини житлового будинку) не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог позивача щодо внучки.

Враховуючи необхідність дотримання прав малолітньої особи на житло, забезпечення її належних умов на існування, проживання та повноцінного розвитку, факт реєстрації дитини разом з одним із батьків - ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила право на користування житловою площею квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн.

На підставі ст. ст. 316, 317, 321, 355, 369, 391,405 ЦК України, керуючись ст. ст. 6-13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 454 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Повний текст рішення складено 30.08.2021 року

Суддя: Т.І. Рядча