ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/555/21 Справа № 2-5841/11 Суддя у 1-й інстанції - Черновський Г.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 адвоката Стасенко Діани Станіславівни

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2011 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 05 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Геккон» був укладений договір про надання кредитної лінії №CrL-SME 300/062/2007, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 80 000 доларів США.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 05 березня 2007 року був укладений договір поруки № SR-SME 300/062/2007/1. Також 05 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладний договір поруки № SR-SME 300/062/2007/2. Оскільки позичальник належним чином не виконував умови договору, станом на 12 жовтня 2010 року утворилась заборгованість в сумі 111 264,98 доларів США, з яких: 80 000 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, 21 528,11 доларів США - заборгованість зі сплати процентів, 9 736,87 доларів США - сума пені. Тому позивач просив стягнути зазначену суму з відповідачів солідарно.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2011 року позов ПАТ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором №CrL-SME300/062/2007 від 05 березня 2007 року в сумі 880 094,87 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга містить доводи лише щодо незаконності рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що досудову вимогу не отримувала, така вимога направлялася за невірною адресою. Крім того, банком пропущено встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення вимоги до поручителя.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Геккон» в особі директора ОСОБА_2 був укладений договір про надання кредитної лінії №CrL-SME 300/062/2007, за умовами якого ТОВ «Геккон» отримало кредит в сумі 80 000 доларів США (а.с.15-21).

Згідно ч. «а» п. 2.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом не пізніше 04 березня 2010 року.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 , та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки NqSR-SME 300/062/2007/1 від 05 березня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором. (а.с.24-25).

В той же день, між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки №SR-SME 300/062/2007/2. (а.с.22-24)

Згідно п.2.1 договорів поруки, порукою за цими договорами забезпечуються вимоги позивача щодо сплати відповідачами кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі.

Згідно п.1.2. договору поруки, банк може звернутись з вимогою виконання боргових зобов`язань за кредитним договором як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Судом встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором позикодавець виконав в повному обсязі, відкривши ТОВ «Геккон» ліміт фінансування в розмірі 80 000 доларів США та надавши відповідний кредит, що підтверджується валютним меморіальним ордером №35 від 05 березня 2007 року. (а.с.26)

Однак позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 12 жовтня 2010 року утворилась заборгованість в сумі 111 264,98 доларів США, з яких 80 000 доларів США залишок заборгованості за кредитом, 21 528,11 доларів США заборгованість зі сплати процентів, 9 736,87 доларів США сума пені.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у такому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням позичальником обов`язків за кредитним договором, банк надіслав позичальнику та поручителям досудові вимоги від 08 січня 2009 року про дострокове погашення заборгованості за кредитом.

18 травня 2009 р. ОСОБА_2 особисто отримав досудову вимогу від 08 січня 2009 року, яка надсилалася на адресу ТОВ Геккон. (а.с.10 -13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції інстанції виходив із того, що заборгованість за кредитним договором підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно п.3.1. Договору поруки від 05 березня 2007 року, у випадку невиконання Боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині.

Згідно п.3.2 Договору поруки, поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання Боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в повному обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Згідно п.3.4 Договору поруки, обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі.

Аналізуючи дані умови кредитного договору колегія суддів приходить до висновку, що правом банку є дострокове стягнення всієї суми кредиту разом з нарахованими процентами у разі порушення позичальником умов договору, тобто неналежного виконання зобов`язань за договором. У разі прийняття банком рішення про дострокове стягнення кредиту банк зобов`язаний направити на адресу позичальника письмове повідомлення-вимогу, з зазначенням терміну дострокового повернення кредиту та якщо позичальником дані вимоги виконані не будуть, що призведе до порушення прав банку, останній звертається з відповідним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на пункт 3.4 договору поруки, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), сторони, визначаючи його умови, реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України).

Отже, в разі належного направляння поручителю вимоги про дострокове виконання кредитних зобов`язань та у разі не виконання боржником зазначеної вимоги право банка щодо повернення своїх коштів вважається порушеним та у нього виникає право його захисту в судовому порядку.

Адресою ОСОБА_1 у договорі поруки зазначено АДРЕСА_1 , однак досудова вимога направлялася за іншою адресою: АДРЕСА_2 , тому така вимога банку не може вважатися отриманою поручителем ОСОБА_1 .

Крім того, згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п`ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

У договорі поруки від 05 березня 2007 року, укладеному між банком та ОСОБА_1 , не визначено строк поруки, оскільки умовами договору встановлено, що він діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18.

У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 04 березня 2010 року року, однак на виконання пункту 1.10.1 кредитного договору 08 січня 2009 року банк використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту (протягом тридцяти календарних днів з часу її отримання), що залишилася несплаченою, тобто таким діями кредитор на власник розсуд змінив умови виконання основного зобов язання.

Таким чином, банк мав право протягом шести місяців з моменту від дня настання строку виконання основного зобов`язання (07 серпня 2009 року) пред`явити вимоги до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак із цим позовом кредитор звернувся лише в жовтні 2010 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, а тому порука ОСОБА_1 за належне виконання ТОВ Геккон умов кредитного договору №CrL-SME300/062/2007 від 05 березня 2007 року є припиненою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 20 травня 2020 року у справі № 761/9446/17.

Разом з тим, суд першої інстанції розглянув справу без участі заявника, чим порушив її процесуальні права, оскільки із матеріалів справи вбачається, що остання про дату судового розгляду справи не повідомлялася належним чином, судові повістки надсилалися на адресу: АДРЕСА_2 , за якою не зареєстрована, тобто отримати судові повістки остання не мала можливості.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором та судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стасенко Діани Станіславівни задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2011 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №CrL-SME300/062/2007 від 05 березня 2007 року в сумі 880 094,87 грн. та судового збору в сумі 1820,00 грн. - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида