Справа № 369/3298/20
Провадження № 2/369/2396/21
РІШЕННЯ

Іменем України

05.02.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

в складі головуючого судді Дубас Т.В.

з участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання строку дії кредитного договору припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якому просила суд визнати строк дії кредитного договору № 014-290-КП від 03 серпня 2007 року укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (нині АТ "Альфа-Банк") та ОСОБА_1 припиненим з 10 січня 2014 р.

В обґрунтування позову зазначено, що 03 серпня 2007 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нині АТ «Альфа- Банк») був підписаний кредитний договір № 014-290-КП. За умовами даного договору Банк повинен був надати готівкові кошти (п.1.1.1) для споживчих цілей у сумі 88375 швейцарських франків, а також відкрити Позичальнику позичковий рахунок, зазначений в п.2.1 цього Договору. За користування кредитними коштами встановлюється плата невідомого розміру, а саме факт/360. На забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з укладеного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору є зобов`язання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним Договором строки, а також передане Позичальником майно у заставу, про що підписано іпотечний договір. Зазначений Договір підписаний сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Відповідачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб договір приєднання, Відповідно до п. 1.1 договору: Кредитор зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно п. 1.1.2 кредитного договору, кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 2 серпня 2017 року.

Однак, у Договорі було передбачено можливість зміни строку дії договору за певних умов. У п. 4.5. зазначено: у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7 цього договору протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Згідно графіка платежів, щомісячний платіж було встановлено у розмірі 776,00 швейцарських франків. Як вбачається з даних, наведених у таблиці погашення заборгованості, доданих до позовної заяви, з березня 2008 р. по 10 вересня 2013 р. Позивачка сплачувала транші у розмірі, встановленому договором, тобто виконував свої зобов`язання належним чином.

Таким чином, подальше неналежне виконання Позивачем своїх обов`язків становило довше строку передбаченого п. 4.5. Договору і у відповідності до вимог цього пункту строк дії договору сплив 10 січня 2014 року. Позичальниця мала погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції, а тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.03.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

У квітні 2020 року представник відповідача АТ «Альфа Банк» адвокат Гамор Н.В. направив до суду письмовий відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому просив суд відмовити у задоволенні вимог позову, посилаючись на те, що строк дії договору закінчується в силу закону та умов Кредитного договору, в той час як рішенням суду встановлюється припинення правовідношення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.08. 2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача ОСОБА_3 до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, в якій вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, у які просив суд відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 03.08.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір кредиту № 014-290-КП від 03.08.2007 року, відповідно до умов якого банк надав позивачу валютний кредит в сумі 88 375 швейцарських франків 00 сантимів, зі сплатою 9, 5% процентів річних та комісії за відкриття позичкового рахунку в сумі 0, 99% від суми максимального ліміту по курсу НБУ на день видачі кредиту, в межах максимального ліміту заборгованості.

У пункті 1.2 вказаного договору кредиту, сторонами було обумовлено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: поточні потреби .

Відповідно до п. 4.5 кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.6, 3.3.7 Договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Якщо обставини визначені п. 5.1 кредитного договору, будуть діяти більше як одного місяця, Позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів, від закінчення терміну визначеного п. 5.3. цього Договору, погасити всі транші Кредиту та сплатити нараховані проценти.

Кредитор АТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання за вищевказаним договором кредиту виконав повністю та надав позичальнику обумовлену суму грошових коштів.

Судом встановлено, що між АТ «Укрсоцбанк» та позивачем склалися фактичні кредитні правовідносини, у яких право кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою.

При цьому, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 599-609 ЦК України, підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Разом з тим, під час розгляду даної справи судом не встановлено жодної з підстав, визначених ст.ст. 599 609 ЦК України для визнання припиненим зобов`язання позивача перед банком за кредитним договором.

Так, позивач посилалась на те, що її зобов`язання по кредитному договору перед банком є припиненими, шляхом повного виконання, оскільки, з 02.08.2017 року строк кредитування слід вважати таким, що сплив, оскільки, відповідно до п.1.1.2 кредитного договору, кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 02 серпня 2017 року.

Суд, з такими твердженнями позивача не погоджується, та вважає їх помилковими, недоведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим не приймає їх до уваги та відхиляє.

Так, згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Жодних належних та допустимих доказів того, що спірний кредитний договір припинив свою дію 02.08.2017 року та станом на цю дату заборгованість позивача за кредитним договором була повністю погашена, матеріали справи не містять, стороною позивача такі обставини не доведені та судом під час розгляду справи не встановлені.

Суд наголошує, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем його обов`язків, передбачених п. п. 3.3.8-3.3.9 кредитного договору, спірний кредитний договір не припинив свою дію.

Невиконання таких обов`язків, згідно п. 4.5 даного Договору є лише підставою для визнання строку користування кредитом таким, що сплинув, та виникнення у позичальника обов`язку погасити кредит у повному обсязі, однак, це жодним чином не свідчить про те, що кредитний договір припинив свою дію.

Суд наголошує на тому, що стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Однак, як вже було встановлено судом, позивач зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконувала, в результаті чого у неї виникла прострочена заборгованість.

Порушення позивачем його обов`язків, не свідчить про припинення дії кредитного договору, згідно п. 4.5 даного Договору порушення п.п.3.3.6-3.3.7, є підставою для визнання строку користування кредитом таким, що сплинув, та виникнення у позичальника обов`язку погасити кредит у повному обсязі, однак, це не свідчить про припинення кредитним договором його дії.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для визнання припиненим кредитного договору та, відповідно, визнання зобов`язання за ним виконаним, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовуОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання строку дії кредитного договору припиненим - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.В. Дубас