ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1086/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2021 року (суддя Бондарчук В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 08 квітня 2020 року близько 21 год. 35 хв. на автомобільній дорозі М-12 сполученням Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка поблизу повороту в с.Кудринці Хмельницького району водій автомобіля «Мерседес А160» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Хмельницькій від 24 червня 2020 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільно-права відповідальність водія автомобіля Мерседес А160» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан»». Позивачі звернулися до страхової компанії і заявами настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування. 29 вересня 2020 року ТДВ «СК «Гардіан»» повідомило позивачів про те, що підстави для виплати страхового відшкодування відсутні оскільки цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу не настала. Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування виплачується, якщо смерть настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди протягом одного року та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Розмір моральної шкоди згідно вимог зазначеної статті не перевищує розмір 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Таким чином максимальний розмір моральної шкоди становить 56 676 грн., яку слід в рівних частках стягнути з відповідача на користь кожного із позивачів. Відповідно до ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність , що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Крім цього позивачем ОСОБА_2 було понесено витрати на поховання сина, які становлять 12 085 грн., які він просить стягнути на його користь із страхової компанії.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2021 року позови задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»» на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) моральну шкоду в сумі 28 338 грн. завдану смертю потерпілого, а також витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн, а всього 32 338 грн.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»» () на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) моральну шкоду в сумі 28 338 грн. завдану смертю потерпілого, витрати на поховання в сумі 12 085 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн., а всього 44 423 грн.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»» () на користь держави судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю. Витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Вказує, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що в діях водія забезпеченого ТЗ ОСОБА_3 немає порушень Правил дорожнього руху України і він не мав технічної можливості попередити зіткнення із велосипедистом шляхом зниження швидкості руху автомобіля до швидкості руху велосипеда. Зазначене встановлено за результатами судової експертизи обставин та механізму ДТП, висновок експерта №10.1-0204:20 від 29.05.2020 року.

Посилається на те, що шкоду потерпілому було завдано внаслідок непрямого умислу самого потерпілого на вчинення ним протиправних дій, що полягали в порушенні ним п.п.6.2,6.6,11.7 ПДР України ОСОБА_4 своїми діями створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків, що підтверджено результатами експертних досліджень, тобто встановлено наявність його вини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду залишити без зміни, апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважають, що доводи відповідача ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 8 квітня 2020 року близько 21 год. 35 хв. на автомобільній дорозі М-12 сполученням Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка поблизу повороту в с.Кудринці Хмельницького району водій автомобіля «Мерседес А160» номерний знак НОМЕР_1 (польська реєстрація) ОСОБА_3 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , 1998 року народження, який рухався в попутному напрямку на велосипеді «Fisсher». Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Хмельницькій від 24 червня 2020 року кримінальне провадження №0000161 за ознаками кримінального правопорушення було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.9-11).

В результаті проведеної судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 29 травня 2020 року було встановлено що в згадані дорожній обстановці водій автомобіля Мерседес А160» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедом, що рухався в попутному напрямку руху, шляхом зниження швидкості руху до швидкості руху велосипеда, з моменту виникнення перешкоди для його руху при обраній водієм швидкості руху.

Цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Мерседес А160» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан»».

08 травня 2020 року позивачі звернулися із спільною заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до ТДВ «СК «Гардіан»» та заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, а також витрат на поховання (а.с.14, 68).

29 вересня 2020 року листом ТДВ «СК «Гардіан»» відмовило позивачам у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що у постанові про закриття кримінального провадження в діях водія ОСОБА_5 відсутні ознаки порушення Правил дорожнього руху, а враховуючи відсутність вини, підстави для виплати страхового відшкодування відсутні (а.с.19).

Позивачем ОСОБА_2 у зв`язку із похованням сина ОСОБА_4 було понесено витрати в сумі 12 085 грн. на придбання ритуальних товарів, що підтверджується копією товарного чеку від 10 квітня 2020 року.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачі мають право на страхове відшкодування за рахунок відповідача, пов`язаного із моральними стражданнями, а також витрати на правову допомогу.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

За змістом частини першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1. ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ст.1168 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до ст.979 цього Кодексу за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Ст.980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ч.1 ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

П.9 ч.1 ст.7 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В силу ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

П.23.1 ст.23 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно п.22.1 ст.21 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

П.27.1 ст.27 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 цієї статті передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 27.4 статті 27 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду.

При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги, що страховий випадок не настав, що цивільно-правова відповідальність не настає за відсутності складу правопорушення, що відсутні підстави, за яких в силу вимог закону виникає цивільно-правова відповідальність для Страховика, що саме велосипедист ОСОБА_4 порушив ряд вимог Правил дорожнього руху, що і стало причиною ДТП, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судом встановлено, сторонами по справі не заперечується, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди - наїзду автомобіля (дії джерела підвищеної небезпеки), під керуванням водія ОСОБА_3 , відповідальність якого, як власника транспортного засобу, застраховано в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» згідно полісу №АО1450007, ОСОБА_4 загинув.

Постановою про закриття кримінального провадження від 24.06.2020 року кримінальне провадження №0000161, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2020 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Однак, за змістом п. 4. Постанови Пленуму ВССУ №4 відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Судом першої інстанції вірно констатовано, що в діях загиблого ОСОБА_4 умислу на спричинення дорожньо-транспортної пригоди та свідомого створення умов для завдання йому шкоди транспортним засобом не вбачається, оскільки, в порушення вимог ст. 76, 81 ЦПК України, ані рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування, ані матеріалами справи, що переглядається, ані постановою про закриття відповідного кримінального провадження не підтверджено належними, допустимими та достатніми (в розумінні норм ст. 77, 78 80 ЦПК) доказами наявність умислу потерпілого ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок страховика відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на те, що саме дії велосипедиста ОСОБА_4 стали причиною ДТП, є неспроможними і не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки ні володілець джерела підвищеної небезпеки, ні страховик не довели наявності непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_4 в заподіянні шкоди.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного переконання про необхідність стягнення із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , застосовуючи норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачі на свій розсуд обрали спосіб захисту порушеного права та розпорядилися своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст.13 ЦПК, розглядав вказану справу виключно в межах заявлених позивачами вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що під час судових розглядів представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» не реалізував надане йому законом право на подання до суду доказів та доведення своєї позиції, адже не надав суду доказів, які б підтверджували ті обставини, на які він посилається. При розгляді справи місцевий суд виходив із тих доказів, що були в його розпорядженні.

З урахуванням наведеного, обставин дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув ОСОБА_4 , а також вимог розумності і справедливості, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, визначивши їх розмір у сумі 28 338 грн. на кожного, витрати на поховання та витрати на правову допомогу.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні. Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного переконання про необхідність стягнення

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк