Справа № 336/1332/20
Пр. № 4-с/336/5/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Стягувач у виконавчому провадженні Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду із скаргою на рішення старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федорової Я.М. під час здійснення виконавчого провадження.

В заяві зазначило, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 60161252 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у порядку регресу страхового відшкодування в сумі 7203 грн. та судового збору у сумі 321 грн. 90 коп., яке закінчено на підставі постанови старшого державного виконавця Федорової Я.М. від 20.02.2020 року. Вказана постанова є незаконною і такою, що підлягає скасуванню з таких підстав.

Виконавчий лист, на підставі якого відкрите виконавче провадження, виданий на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України у порядку регресу страхового відшкодування в сумі 7203 грн. та судового збору у сумі 321 грн. 90 коп. Хоча вказане рішення набрало законної сили одночасно з ухваленням рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року і підлягало обов`язковому виконанню, державний виконавець, чиї дії оскаржуються, 20 лютого 2020 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що рішення, на виконання якого виданий виконавчий лист, скасовано. Такі умовиводи державного виконавця є хибними, оскільки рішення суду апеляційної інстанції в цій справі ухвалене на користь позивача, є остаточним і таким, що підлягає обов`язковому виконанню.

У зв`язку з викладеним заявник просить про визнання дій старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федорової Я.М. щодо винесення оскаржуваної постанови неправомірними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 60161252, зобов`язання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Федорової Я.М. прийняти до провадження виконавчий лист № 336/5144/13-ц, виданий 14 лютого 2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Ухвалою судді від 11.03.2020 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання в справі.

В судове засідання представник заявника, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення скарги та вирішення справи у його відсутність.

Державний виконавець, чиї дії оскаржуються, а також заінтересована особа ОСОБА_1 , повідомлені про дату, час та місце розв`язання скарги, до суду не з`явилися, надавши письмові заперечення проти скарги.

Означені обставини зумовили розгляд скарги у відсутність учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

З письмових заперечень державного виконавця випливає, що підстав для задоволення скарги немає, оскільки виконавче провадження, постанову про закінчення якого було винесено 20 лютого 2020 року, було розпочате на виконання рішення апеляційного суду, яке було в подальшому скасовано судом касаційної інстанції. Дійсно, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2013 року, яким в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення у порядку регресу страхового відшкодування відмовлено, скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2014 року, проте вказане рішення суду апеляційної інстанції скасоване судом касаційної інстанції. І оскільки виконавчий лист виданий 14 лютого 2014 року на виконання рішення апеляційного суду, яке скасоване 23 квітня 2014 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, здійснення виконавчого провадження з виконання рішення, яке скасоване, є таким, що суперечить закону. Вказані обставини зумовили винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку з викладеним державний виконавець просить про відмову в задоволенні скарги.

В письмових запереченнях заінтересованої особи зазначено, що виконавчий лист, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, був виданий на підставі судового рішення, яке на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження було скасоване. У зв`язку з викладеним повністю законним є рішення державного виконавця. Ухвалення рішення суду від 27 серпня 2014 року на користь вимог стягувача є підставою для отримання нового виконавчого листа, оскільки виконавчі листи видаються на виконання судового рішення, яке існує і підлягає виконанню.

У зв`язку з викладеними обставинами скарга на рішення державного виконавця задоволенню не підлягає, зазначає в запереченнях заінтересована особа.

Вивчивши матеріали справи, надані учасниками справи заяви по суті, а також надані ними фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 60161252 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України страхового відшкодування у сумі 7203 грн. та судового збору у сумі 321 грн. 90 коп. грн. 05 коп., яке закінчене на підставі постанови державного виконавця Федорової Я.М. від 20 лютого 2020 року (а. с. 37). Вказане провадження відкрите на підставі виконавчого листа, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 14 лютого 2014 року на виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року, яким скасоване рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2013 року про відмову в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України (а. с. 37-47). 23 квітня 2014 року, після отримання виконавчого листа, рішення, на виконання якого він виданий, скасовано колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а. с. 48-52).

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, внормовані Розділом УІ ЦПК України.

За змістом частини 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, а в силу частини 4 вказаної статті виконавчий лист видається після набрання судовим рішенням законної сили, за винятком встановлених статтею 430 ЦПК України випадків негайного виконання судових рішень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, як випливає із змісту ст. 382 ЦПК України.

За правилами Розділу УІ ЦПК України виконавчі листи видаються під час дії судового рішення, тобто після набрання ним законної сили та до його скасування у передбачених законом випадках.

Виконавчий лист на виконання рішення апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суми страхового відшкодування виданий протягом строку його дії, а саме: 14 лютого 2014 року.

Між тим вказане рішення 23 квітня 2014 року скасоване колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а справу направлено на новий апеляційний розгляд (а. с. 48-52).

Примусове виконання рішень в Україні покладається, в тому числі, на державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як: встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (1) і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (2).

Обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен, перш за все, встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Випадки закінчення виконавчого провадження встановлені статтею 39 Закону і до них відноситься скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п. 5 ч. 1 ст. 39).

На момент прийняття державним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року, на підставі якого судом першої інстанції 14 лютого 2014 року було видано виконавчий лист, було скасовано судом касаційної інстанції.

Наведене означає, що державний виконавець, приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, що відкрите на підставі виконавчого листа з виконання рішення, що було скасоване, діяла у відповідності до вимог закону.

І хоча рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2014 року за результатами нового апеляційного розгляду було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2013 року та ухвалено рішення на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, проте виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого документа, що був виданий на виконання іншого судового рішення (рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 січня 2014 року).

З наведеного слідує, що ухвалення іншого рішення у відповідності до правил статті 431 ЦПК України є підставою для видачі нового виконавчого листа.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч. 2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає неправомірними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

До засад виконавчого провадження у відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» відноситься, зокрема , законність.

Оскільки законом встановлений спосіб поновлення права особи шляхом визнання дій виконавця неправомірними, не вбачаючи в діях та рішенні виконавця при здійсненні виконавчого провадження ознак порушення законності та неправомірного посягання на права заявника, суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 447-453, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення державного виконавця відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повну ухвалу складено 25 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Щаслива