Справа № 128/3288/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитину.

Ухвалою судді від 16.08.2021 року, у зв`язку із зміною прізвища, позивачем по даній справі вважати ОСОБА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що 29.03.2018 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі; в шлюбі у сторін народилася донька, ОСОБА_6 .

Спільне життя сторін не склалося і фактично шлюбні відносини припинилися.

Після припинення шлюбних стосунків позивач залишилася проживати за місцем своєї реєстрації разом з донькою, яка перебуває на її утриманні, а відповідач переїхав проживати за невідомою позивачу адресою.

З моменту припинення шлюбних стосунків, орієнтовно з червня 2020 року, відповідач припинив надання матеріальної допомоги, як позивачу, так і дитині; лише зрідка, відвідуючи дитину у зручний для нього час, надає гроші на дитину в розмірі від 500 до 1000 грн. на місяць.

При цьому, позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглянути та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та які необхідні для належного виховання дитини, в той час як з жовтня 20-18 року і по даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і не має іншого доходу чи заробітку.

Відповідач батьківських обов`язків по відношенню дитини не виконує, повноцінної участі в її утриманні та забезпеченні належного розвитку дитини не приймає, хоча фізично здоровий та працездатний, інших утриманців не має, являється ФОП і отримує мінливий дохід, розмір якого перевищує 15000 грн.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі 4000,00 грн., до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення донькою трьох років.

15.01.2021 року відповідачем ОСОБА_3 надано суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме: лише щодо стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 1921 гривень, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в іншій частині позовних вимог - просить відмовити.

В обгрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що він дійсно являється батьком ОСОБА_6 та свої батьківські обов`язки виконує належним чином: здійснюю матеріальне утримання дитини у добровільному порядку (купив одяг на зимовий сезон 2020 року - зимовий костюм, декілька пар зимових штанів, джинси, два утеплених зимових костюми, кофти на загальну суму 4000-4500 гривень, необхідні дитячі іграшки для розвитку та дозвілля, дитячі книги, за останні пів року на суму близько 5000 гривень, мольберт, залізну дорогу, золоті прикраси, продукти харчування - це за останні 6 місяців; надав кошти для відпочинку дитини на морі. Крім того, щомісяця позивачу він надавав 2000 - 2500 грн. готівкою на руки та багато іншого).

Він, як батько, усвідомлює необхідність виховання та утримання дитини, її гармонійного та всебічного розвитку, чим і займається у межах власних можливостей.

Усі заяви позивача та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, не відповідають дійсності та спростовуються доказами, доданими до відзиву.

Він належним чином виконує свої батьківські обов`язки, як по вихованню, так і по утриманню дочки, оскільки вважає, що вони не пов`язані з наявністю чи відсутністю рішення суду, а також із неприязним ставленням, яке існує з боку позивача до нього.

Незалежно від того, що ініціатором розлучення була позивач, що дитина зростає у сім`ї, яка не проживає разом, він вважає, що її першочерговим батьківським обов`язком є піклування про дочку, створення умов для її гармонійного розвитку, задоволення її потреб.

Позовна заява не містить розрахунку розміру утриманню дитини, які здійснюються позивачем щомісячно у розмірі 8000 грн., з посиланням на відповідні докази, адже якщо нею ставиться вимога про стягнення 4000 гривень аліментів, то і позивач витрачає таку ж суму щомісяця.

Крім того, позовна заява не містить інформації і про те, який же рівень життя самостійно забезпечує позивач дитині, при умові, що вона працевлаштована (навіть неофіційно): які кошти витрачено на продукти харчування, одяг, чим дитина займається додатково, які має здібності у два роки, та необхідність їх розвитку в майбутньому, а також до позову взагалі не додані будь-які докази обгрунтування суми аліментів в розмірі 4000 гривень на дитину. Фактично позовна заява - переписування норм Сімейного кодексу в частині стягнення аліментів.

Також, позивач відмовилась від урегулювання участі батька у вихованні дитини у добровільному порядку шляхом укладення нотаріального договору.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто, не менше, ніж 960,50 грн.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто, 1921 грн. і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому, числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерела походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач дійсно зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Однак, з 16 березня 2020 року, у зв`язку із введенням карантинних обмежень на території України, він позбавлений можливості вести підприємницьку діяльність. Увесь цей час він жив за рахунок власних заощаджень, оскільки доходи від підприємницької діяльності мінімальні.

Разом з тим, 13 травня 2020 року на засіданні ВРУ прийнято законопроект №3329-д «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби, відповідно до якого на відповідача поширюються податкові пільги до завершення обмежень через об`єктивну неможливість провадження підприємницької діяльності.

Враховуючи той факт, що у 2020 році ним підприємницька діяльність фактично не здійснювалась, у нього відсутнє на праві власності житло, в тому числі інше рухоме та нерухоме майно, через розірвання шлюбу з ініціативи позивача, він вимушений винаймати житло в м. Вінниці, вартість якого становить близько 6000,00 грн. щомісячно; все спільно нажите майно ним залишено позивачеві; його добровільне виконання батьківського обов`язку щодо утримання та виховання дитини, яке підтверджується доданими до відзиву доказами,

стан здоров`я дитини, наявність на утриманні батька чорнобильця 1 -ї категорії - розмір аліментів, які визнає відповідач та може сплачувати, становить рекомендований розмір визначений сімейним кодексом, який дорівнює прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, а саме: 1921 грн.

Щодо тверджень позивача стосовно того, що він не здійснює належного виховання доньки, то дане твердження не відповідає дійсності, оскільки донька перебуває з ним лише тоді, коли позивач сама дозволяє, або їй потрібно піти на косметологічні процедури. В цьому випадку він залишає свою роботу та проводить час із своєю дитиною.

У вихідні дні він ніколи не може провести час із свою дитиною тому, що вона постійно перебуває у батьків позивача, куди він не може приїхати у зв`язку з тим, як повідомила колишня дружина, що його ніхто не впустить на подвір`я.

Неодноразово позивач відмовляла в проханні взяти дитину хоч на пів дня, щоб більше провести з нею часу, або звозити її до зоопарку.

Він завжди сам бажає постійно бути разом зі своєю дитиною.

Донька завжди хоче бути поруч з ним також, однак дуже часто його прохання щодо спільного проведення часу відхиляються.

Також, можливості надавати допомогу колишній дружині він не має з об`єктивних на те причин: матеріальний стан, зумовлений введенням карантинних обмежень на території України, необхідність винаймати житло, відсутність у власності як нерухомого, так і рухомого майна, наявність на утриманні непрацездатного батька.

Оскільки питання утримання колишньої дружини залежить саме від можливості надавати таку допомогу чоловіком, про що неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх правових позиціях, то відповідач вважає, що у задоволенні цієї вимоги позивача слід відмовити.

03.03.2021 року на відзив відповідача позивачем надано відповідь, у якому вона зазначає, що обставини, викладені в ньому не відповідають дійсності.

Так, відповідач, серед іншого, вказує про те, що позивачем не надано розрахунку по розміру витрат по утриманню дитини, які вона здійснює щомісяця. З метою надання вказаного відповідачем розрахунку, протягом місяця, з 27.01.2021 року по 27.02.2021 року, позивач вела підрахунок витрат на дитину, зберігаючи при

цьому відповідні розрахункові документи.

Позивач вважає, що викладені у відзиві на позовну заяву

аргументи є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними письмовими доказами доводи відповідача про належне виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Відповідач хибно вважає, що придбання ним

кількох дитячих книжок є свідченням виконання ним своїх батьківських обов`язків, забуваючи про те, що дитина потребує збалансованого харчування, умов проживання, сезонного одягу та взуття.

Не відповідають дійсності доводи відповідача в частині надання ним позивачу грошових коштів в сумі 2500 грн., адже відповідач жодного разу, коли приходив до дитини таких коштів не надавав. Більше того, до моменту звернення до суду з даним

позовом, відповідач на власний розсуд надавав різні суми коштів, розмір яких визначав сам. Подарунки дитині відповідач дійсно робив, але без врахування її інтересів та потреб, керуючись лише власним міркуванням.

Лише після звернення до суду відповідач почав зрідка, відвідуючи дитину у зручний для нього час, надавати гроші на дитину в

розмірі, що коливається від 1000 до 1500 грн. на місяць.

Така свавільна поведінка відповідача, яка більше схожа на шантаж - «якщо даси дитину, то я дам трохи грошей», не сприяла захисту прав доньки.

Саме така поведінка відповідача і стала приводом для розірвання шлюбу, ініціатором якого дійсно була позивач.

Як вбачається із наданих позивачем розрахункових документів, щомісяця вона витрачає на дитину близько 11298,00 грн.; на аналізи дитині вона витратила 410,00 грн., а на оплату комунальних послуг витрачає ще 2138,00 грн. і якби не допомога батьків - позивач будучи безробітною та отримуючи у вигляді доходу лише грошову допомогу на дитину у розмірі 860 грн. на місяць, вимушена була б багато в чому відмовити дитині.

Відповідач дійсно пропонував затвердити у нотаріуса його аліментні зобов`язання на суму 2000 грн., однак позивач відмовилась, оскільки вказана сума навіть частково не покриває її щомісячних витрат на дитину, тому твердження відповідача про те, що вона відмовилася добровільно врегулювати його аліментні зобов`язання, не відповідають дійсності, адже його пропозиція є вкрай невигідною, в першу чергу для дитини.

Сумнівними є доводи відповідача про те, що з 16.03.2020 року він не має змоги провадити свою підприємницьку діяльність, адже жодного письмового доказу про зупинення підприємницької діяльності у сфері права чи її обмеження не надає.

Більше того, у відзиві відповідач сам же і спростовує свої доводи, адже вказуючи про свої витрати, які він наче б то несе на дитину, оренду житла та надання готівкових коштів позивачу зазначає суму, яка суттєво перевищу 12000 грн.

Очевидною є безпідставність тверджень відповідача в частині зупинення ним провадження підприємницької діяльності та відсутності у нього доходу.

Не відповідають дійсності також і доводи відповідача про понесення ним витрат за оренду житла в сумі 6000,00 грн. щомісяця, адже дивно, що відповідач живучи сам - винаймає окрему ізольовану квартиру площею 33 кв.м. з частиною підвалу під сарай, а не кімнату в гуртожитку.

Видається так, що відповідач за рахунок дитини створює собі максимально комфортні умови проживання. Якщо керуватися логікою відповідача, то якщо б він винаймав житло в готелі, то аліменти взагалі не треба було б сплачувати, адже все ним зароблене витрачалося б на оренду житла.

Зважаючи на викладене, відсутність будь-яких письмових доказів понесення відповідачем витрат на оплату за оренду житла, позивач вважає, що вказані доводи відповідача не відповідають дійсності та просить суд їх не враховувати.

Не відповідає дійсності твердження відповідача і про те, що він залишив позивачу все спільно нажите майно, адже під словом «все» відповідач має на увазі пральну машину, телевізор та холодильник, тобто майно, яке фактично забезпечує життєдіяльність доньки.

Після укладення шлюбу сторони поселилися у квартирі батьків позивача, де все необхідне для життя вже було, а тому керуючись логікою відповідача, позивач залишила набагато більше для життя дитини, ніж він.

Крім того, відповідач чомусь замовчує той факт, що він забрав собі придбаний у шлюбі автомобіль, з якого жодної копійки ні позивачу, ні дитині не сплатив.

Не відповідає дійсності також і твердження відповідача про те, що на його утриманні перебуває батько чорнобилець 1-ї категорії. Так, середній розмір пенсії для осіб з інвалідністю - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС складає 7719 грн.

Як вказує відповідач, він не проживає з батьком, а з огляду на твердження відповідача про те, що внаслідок карантинних заходів у нього відсутні доходи і він живе лише за рахунок заощаджень, стає очевидним, що в такій ситуації логічніше виглядає перебування відповідача на утриманні свого батька.

Окрім того, батько відповідача ще працює та окрім пенсії отримує заробітну плату. Очевидною є неправдивість тверджень відповідача про перебування на його утриманні батька.

Активність відповідача щодо у часті у вихованні дитини почалася лише після звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та припиненням проживання однією сім`єю, а до того часу відповідач взагалі вчиняв як хотів, незважаючи ні на позивача, ні на дитину.

Не відповідають дійсності та спростовуються наданими самим відповідачем доказами твердження про відсутність у відповідача можливості надавати допомогу позивачу в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьох років.

Так, якщо сумарно підрахувати витрати, які показав відповідач, то його дохід має становити не менше 12000 грн. на місяць, але ж зрозуміло і очевидно, що витрати здійснені не за останні кошти.

Зазначені у наданих відповідачем чеках книги, а саме: «Потрясающие панорами/Мегамашини» та «Макси пазли» 24 елемента. Томас и его друзья» вартістю 1250,00 грн. та вартістю 295,00 грн. відповідач дитині не дарував, адже очевидно, що дитині у віці 2-х років книга «Потрясающие панорами/Мегамашини» нецікава та й не потрібна.

Також, зважаючи на те, що майже в усіх наданих відповідачем чеках зазначена приблизно однакова година придбання, а їх зміст викладено російською мовою, такі чеки щонайменше не можуть слугувати доказом понесення відповідачем зазначених витрат.

Більше того, в жодному чеку не міститься будь-яких ідентифікуючих даних платника, суб`єкт підприємницької діяльності який видав чек, не значиться у реєстрі підприємців України, що безумовно вказує на спірність наданих доказів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бездітний І.І. позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили їх задоволити; також підтримали обставини, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Жовмір Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, врахувавши відзив на позовну заяву на відповідь на нього, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено по справі, 29.03.2018 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 » (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 , батьками якої являються ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17.12.2002 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_1 задоволено, розірвано шлюб між нею та ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу прізвище позивача відновити дошлюбне - « ОСОБА_1 ».

06.04.2021 року , в зв`язку із зміною прізвища на підставі рішення суду, позивач отримала паспорт громадянина України на прізвище « ОСОБА_1 ».

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 6 - 7), позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_1 та проживають там по теперішній час: позивач з 21.05.2013 року, а ОСОБА_6 з 27.10.2020 року.

Як вбачається з довідки УПСЗН Вінницької РДА № 1121 від 15.12.2020 року (а.с. 17), позивач перебуває на обліку в даній установі та отримує допомогу при народженні дитини з 01.01.2019 року по 31.12.2022 року в сумі 860 грн. на місяць.

Згідно паспорта громадянина України (а.с.25), відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 орендує квартиру в АДРЕСА_3 , загальною площею 33 кв. м., строк оренди - 1 рік; за згодою сторін плата за оренду квартири 4000 грн. на місяць, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.07.2020 року (а.с. 26- 27).

На підтвердження факту участі відповідача в духовному розвитку дитини ОСОБА_3 надає товарні чеки про купівлю книжок (а.с. 29 - 35).

Також, згідно дубліката квитанції (а.с. 53) на ім`я позивача відповідачем 01.09.2020 року відправлено грошовий переказ на суму 2000 грн.

Відповідно до посвідчень (а.с. 51 - 52) ОСОБА_12 являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримує пенсію, як інвалід ІІІ - ї групи.

На підтвердження факту витрат, понесених на харчування та обстеження дитини (клінічний аналіз крові) позивачем також надано відповідні чеки (а.с. 65 - 71).

З наданого позивачем Єдиного рахунку за надані житлово - комунальні та інші послуги (а.с. 72) квартири АДРЕСА_4 не можливо ідентифікувати, що такі рахунки оплачуються саме позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 являється ФОП та згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, податкової декларації платника ФОП (а.с. 80 - 83) сплачує відповідні податки.

Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Нормами ч. 2, 4 ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку, являється ФОП, має дохід, приймає участь у житті та розвитку дитини, періодично надає матеріальну допомогу на утримання доньки, купував одяг та продукти харчування.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи, положення ст. 84 СК України, оскільки дитини проживає з позивачем, остання не працює та здійснює догляд за донькою, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на утримання від чоловіка - батька дитини аліментів до досягнення дитиною трьох років в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісяця.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 180, 183 СК України, ст. ст. 4, 10, 76, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 273 - 274 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 , ФОП, аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі 3000 грн. 00 коп. щомісячно, з індексацією цієї суми відповідно до закону, до досягнення донькою повноліття, починаючи з 01.12.2020 року.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 , ФОП, аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 на її утримання в твердій грошовій сумі 1000 грн. 00 коп., з індексацією цієї суми відповідно до закону, до досягнення донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 3-х років, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.12.2020 року.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.08.2021 року.

Суддя О.І. Бондаренко