ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року

м.Суми

Справа №592/2174/20

Номер провадження 22-ц/816/216/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Литовченко Лідії Іванівни,

відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Жмакіної Надії Вікторівни ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Жмакіною Надією Вікторівною, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2020 року, ухваленого у складі Князєва В.Б. у м. Суми, повний текст якого складено 20 листопада 2020 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування квартирою,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19 березня 2013 року припинено право спільної часткової власності та поділено квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, він є власником квартири АДРЕСА_1 за вказаною адресою.

Зазначав, що рішенням суду його було зобов`язано облаштувати окремий вихід, що ним було виконано, але облаштувати ганок та підхід до квартири не має змоги, так як ОСОБА_2 , власник квартири АДРЕСА_3 , перешкоджає виконати рішення суду.

Вказував, що земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок АДРЕСА_4 , знаходиться на території сільськогосподарського технікуму міста Суми, і перебуває у спільному користуванні власників квартир, оскільки вона не сформована навколо будинку та право власності на неї не зареєстровано.

ОСОБА_2 , на земельній ділянці, що знаходиться у спільному користуванні будинку АДРЕСА_4 , незаконно побудувала паркан, що унеможливлює доступ його до вхідних дверей і обслуговування вікон та стіни, посадила дерева, які затіняють його квартиру, чим створено перешкоди йому у користуванні квартирою.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а саме: демонтувати незаконно збудований паркан, пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити троє дерев, виноград - 10 кущів з під його вікон.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу збудованого паркану, пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити троє дерев, виноград - 10 кущів з під вікон ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн 80 коп. повернення судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Жмакіна Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт щодо наявності перешкод у користуванні належною йому квартирою, та той факт, що такі перешкоди чиняться з боку ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_2 не споруджувала паркану біля будинку, він був побудований попереднім власником квартири, що, зокрема, підтверджується листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 05 квітня 2018 року. Крім того вказує, що ОСОБА_1 має безперешкодний доступ до своєї квартири, стін квартири та вікон, дерева не створюють тіні на вікна квартири позивача, кущі винограду не ростуть під вікнами його квартири та компостна куча біля будинку взагалі не облаштовувалась.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено фактичні обставини справи на підставі показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є зацікавленими особами щодо сторони у спорі, а тому вважає, що показання свідків не відповідають вимогам належності та допустимості доказів у розумінні статей 77-78 ЦПК України.

Також вказує, що земельна ділянка прибудинкової території навколо будинку АДРЕСА_4 не сформована, у користування чи у власність співвласникам будинку не передавалася, право власності чи користування на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано, а тому ОСОБА_1 , який не є власником чи співвласником земельної ділянки, не може вимагати усунення перешкод шляхом демонтажу збудованого паркану, пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, пересадження дерев та кущів винограду.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на наявні докази в матеріалах справи, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку позивача та його представника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2015 року, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2012 року (а.с.46-50).

З відповідей Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 08 лютого 2018 року та 05 квітня 2018 року на звернення ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Сумського міського голови Лисенка О.М. щодо розгляду питання про знесення незаконно побудованого капітального паркану ОСОБА_2 біля багатоквартирного одноповерхового будинку АДРЕСА_4 , територія сільськогосподарського технікуму, кв. 3А. З інформації, наданої управлінням «Інспекція з благоустрою міста Суми», з`ясовано, що за встановлення капітального паркану без жодного дозвільного документу, всупереч рішення Сумської міської ради від 26 грудня 2014 року №3853-МР «Про затвердження Правил благоустрою міста Суми», на ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ст. 152 КУпАП. Даний протокол розглянуто на засіданні адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради та провадження закрито за ст. 247 КУпАП на підставі того, що вищезгаданий паркан побудований попереднім власником квартири (а.с. 13-14).

Згідно листа Управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» №86/15.01-21 від 24 жовтня 2018 року, до управління жодних дозвільних документів щодо встановлення паркану на прибудинковій території по АДРЕСА_4 , надано не було (а.с.15).

Із копій фотокарток, долучених до справи, вбачається, що дійсно підхід до квартири ОСОБА_1 вузький і на спірній території розташований паркан, що не заперечувала ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с.17 - 18, 33-35).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що побудований ОСОБА_2 паркан, пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостна куча, посаджені три дерева, 10 кущів винограду, перешкоджають ОСОБА_1 , як співвласнику багатоквартирного будинку, вільно користуватися прибудинковою територією, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власникиквартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Як роз`яснено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 побудовано паркан безпосередньо на території внутрішнього двору, тобто на земельній ділянці, яка є прибудинковою територією багатоквартирного будинку за адресою: територія сільськогосподарського технікуму №25 м. Суми.

З копій фотокарток вбачається, що паркан розташований на земельній ділянці за вказаною адресою впритул перед квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , і прохід до квартири позивача є вузьким, що перешкоджає йому вільно користуватися своєю власністю.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Сумського міського голови щодо незаконно побудованого паркану ОСОБА_2 біля багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою і при виїзді спеціалістів структурних підрозділів Сумської міської ради на місцевість встановлено, що паркан побудовано незаконно, про що було складено протокол про адміністративні правопорушення.

Крім того матеріали справи не містять згоди співвласників багатоквартирного будинку, у тому числі позивача, на будівництво спірного паркану на земельній ділянці по АДРЕСА_4 , яка є внутрішнім двором багатоквартирного будинку та за своїм правовим статусом є прибудинковою територією.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що збудований ОСОБА_2 паркан чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні його квартирою АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є власником чи співвласником земельної ділянки, а тому не може вимагати усунення перешкод шляхом демонтажу паркану не заслуговують на увагу, оскільки земельна ділянка, на якій відповідачем побудовано паркан, фактично відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , що виключає її використання без згоди співвласників будинку. Крім того, сам по собі факт, що земельну ділянку не передано у власність чи в користування співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_4 , у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, не змінює правового статусу цієї земельної ділянки як прибудинкової території, та не дає право використовувати її без згоди співвласників будинку.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивача квартирою шляхом демонтажу пристосування для сушки білизни, пристосування для компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити троє дерев, виноград - 10 кущів з під вікон.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 4. ч.1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

ОСОБА_1 , всупереч зазначених вимог закону, не доведено факт того, що висаджені відповідачем три дерева та 10 кущів винограду затіняють вікна позивача, а також перешкоджають вільному доступу його до квартири.

Крім того, надані суду ОСОБА_1 копії фотокарток підтверджують існування дерев біля багатоквартирного будинку, але не доводять перешкод у користуванні квартирою.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що споруджене пристосування для сушки білизни на прибудинковій території багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4 . Суми порушує права позивач щодо користування належною йому квартирою.

Також позивачем не підтверджено належними доказами розміщення на прибудинковій території багатоквартирного будинку ОСОБА_2 пристосування компостування органічних відходів - компостної кучі.

Показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому завданні суду першої інстанції не підтверджено обставин, викладених позивачем у позовній заяві.

Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивача квартирою шляхом демонтажу пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити троє дерев, виноград - 10 кущів з під вікон.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити троє дерев, виноград - 10 кущів з під вікон з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Жмакіною Надією Вікторівною, задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2020 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди позивачу у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити троє дерев, виноград - 10 кущів з під вікон з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 3 лютого 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І.Криворотенко