Справа № 450/2298/20 Провадження № 2/450/497/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Добош Н.Б,

при секретарі Гев`як Ю.С.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про предмет спору : стягнення з відповідача на користь позивача помилково перерахованих коштів в розмірі 50 000, 00 грн.,

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): 20.02.2020 року позивачем через банківський термінал ПАТ «ПриватБанк» помилково перераховано на банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 50 000, 00 грн. Вказану суму коштів позивач повинен був перерахувати на банківську картку дружини ОСОБА_3 № НОМЕР_2 , однак знаходячись у черзі до терміналу в приміщенні банківської установи, помилково відкрив повідомлення в телефоні з банківськими реквізитами не дружини, а відповідача, та перерахував вказану суму коштів на рахунок відповідача. Наступного дня 21.02.2020 року, коли позивач з`ясував, що грошові кошти не надійшли на картку його дружини, він зателефонував відповідачеві та повідомив, що на його рахунок помилково перераховані 50 000, 00 грн. Відповідач вказане підтвердив, та зобов`язався повернути вказані кошти. Однак протягом місця вказаного, відповідачем не було зроблено, тому позивач змушений був звернутися 15.04.2020 року до ПАТ «ПриватБанк» з вимогою, щоб не проводити таку операцію, оскільки вказані кошти відповідачеві перераховані помилково. Проте, тоді з`ясувалося, що позивачем було загублено чек, що підтверджує перерахування коштів Відповідачеві. В результаті банк не зміг відслідкувати проведення банківської операції по помилковому перерахуванню позивачем відповідачеві коштів. Позивач на адресу відповідача скерував вимогу про повернення 50 000, 00 грн., як помилково одержаних ним в порядку передбаченому ст. 1212 ЦК України. Однак вимоги вказаного листа відповідачем не виконанні. ПАТ «ПриватБанк» вказав, про неможливість повернення помилково перерахованих коштів відповідачеві, а також про необхідність звернутися до суду. На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги задоволити.

В судове засідання з`явився позивач, який заявлені позовні вимоги підтримав просив такі задоволити, з підстав викладених у позовній заяві, вказав, що жодних договорів з відповідачем не укладалося. Зазначив, що через мережу Інтернет знайшов телефон ОСОБА_4 та зв`язався з ним, мав намір подивитися обладнання. В процесі переговорів відповідач повідомив, що договорів укладати не буде, а оплата здійснюється через карточку, реквізити якої скинув позивачу на телефон. Будь-яких робіт відповідач на його замовлення не проводив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак з`явився його представник, який заперечив, щодо задоволення заявлених позовних вимог, просив в задоволенні таких відмовити з підстав викладених у відзиві. Також зазначив, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини, на виконання усного договору на виконання робіт з ремонту верстату, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Згідно усної домовленості між Позивачем та відповідачем вищевказану суму позивач повинен був перерахувати відповідачу після проведеного ремонту. 20 лютого 2020 року відповідач відправив позивачу автомобілем, яким керував водій ОСОБА_5 , відремонтований верстат стрічкопильний горизонтальний ВСГ-1000 у місто Фастів Київської області. Цього ж дня позивачем було перераховано на банківську картку відповідача № НОМЕР_3 за вищевказаний ремонт верстата грошові кошти на суму 50 000.00 грн. Зазначає, що позивачем не доведено, що оспорювана сума коштів отримана відповідачем безпідставно. Вважає, що вказана сума коштів відповідачем отримана за існування достатніх правових підстав, у спосіб що не суперечить цивільному законодавству.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити.

Представник третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що 20 лютого 2020 року в його автомобіль загрузили станок, а 22 лютого 2020 року вигрузив станок в м. Фастів, Київської області. Йому невідомо хто замовляв перевезення.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_6 який пояснив, що ОСОБА_4 являється його тестем та вони разом працюють. Вказав, що на початку 2020р. вони ремонтували верстат стрічкопильний. 09.03.2020 року їздили в місто Фастів, Київської області, налагоджували роботу відремонтованого верстату. Йому не відомо чи були між позивачем та відповідачем договірні відносини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснив, що працював у ОСОБА_4 , та в період часу січня - лютого 2020 року виконували роботу по ремонту верстата. На початку березня місяця 2020 року, орієнтовно 9-10 березня 2020р. виїжджали разом з ОСОБА_6 в м. Фастів, Київської області для запуску відремонтованого верстату. При запуску верстату був присутній ОСОБА_1 ОСОБА_1 бачив двічі. Також йому відомо, що додатково необхідно було заточити пили для даного верстату.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

29.07.2020 року запит щодо доступ до персональних даних; 21.08.2020 року відповідь на запит, щодо персональних даних; 21.08.2020 року ухвала про відкриття провадження у справі; 09.09.2020 року заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 10.09.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 22.09.2020 року ухвала про витребування доказів; 22.09.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 29.09.2020 року заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції; 15.10.2020 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 16.10.2020 року ухвала про відкладення розгляду справи; 27.10.2020 року заява про проведення судового засідання в режимі відео конференції; 30.10.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відео конференції; 18.11.2020 року відзив на позовну заяву; 26.11.2020 року відповідь на ухвалу про витребування доказів; 27.11.2020 року заява про проведення судового засідання в режимі відео конференції; 27.11.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відео конференції; 08.12.2020 року заперечення на відзив; 10.12.2020 року заява про продовження пропущеного процесуального строку; 16.12.2020 року ухвала про призначення справи до судового розгляду; 29.12.2020 року відповідь на ухвалу про витребування доказів; 29.12.2020 року заява про проведення судового засідання в режимі відео конференції; 30.12.2020 року ухвала про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3 встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

20.02.2020 року ОСОБА_1 (позивач) через термінал самообслуговування здійснив грошовий переказ коштів в розмірі 50 000, 00 грн. на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ КБ ПРИВАТБАНК, що підтверджується дублікатом чека від 22.07.2020 року. Отримувач коштів ОСОБА_4 .

Як вбачається з реквізитів чека, призначенням платежу визначено: ТСО. Поповнення карти/рахунка. Платник : ОСОБА_1 .

Банківською випискою по рахунку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 за період з 20.02.2020 року по 20.02.2020 року, підтверджується факт перерахування ОСОБА_1 коштів в сумі 50 000, 00 грн.

Представником відповідача не заперечується факт того, що власником рахунку НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ ПРИВАТБАНК , є саме його довіритель.

В свою чергу, як зазначає позивач, між ним та відповідачем відсутні будь-які договірні правовідносини, тоді як відповідні кошти у сумі 50 000,00 грн. були перераховані помилково, без жодної правової підстави.

Матеріалами справи підтверджується, що 15.04.2020 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, яка була отримана відповідачем, однак невиконана.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі № 904/5844/17.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2016 у справі № 6-122цс14).

20.02.2020 року ОСОБА_1 (позивач) через термінал самообслуговування здійснив грошовий переказ коштів в розмірі 50 000, 00 грн. на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ КБ ПРИВАТБАНК, отримувач коштів ОСОБА_4 .

Поряд з цим, позивач стверджує, що між ним та відповідачем не існувало договірних зобов`язань, не було укладено правочинів (в тому числі не підписувалися жодні видаткові накладні), не надавалися послуги, не виконувалися роботи, а грошові кошти перераховані помилково.

В заперечення позовних вимог представник відповідача вказує, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини, на виконання усного договору підряду на виконання робіт з ремонту верстату.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Так само, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Статтею 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Постанови ПВСУ № 9 від 06.11.2009 року, необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК (435-15) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Договір підряду в письмові формі між сторонами не укладався.

Можливість залучення свідків для підтвердження факту укладення цього договору або його умов параграф 1 глави 61ЦК України не передбачає.

Судом встановлено, що будь-який інший договір на виконання робіт між сторонами у письмовій формі не укладався, хоча повинен був бути укладений у письмовій формі в силу приписів ст. 208 ЦК України, так як у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що вартість робіт складала 50 000 грн., що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того, договір, на наявність якого вказує представник відповідача, не може виконуватися у момент його вчинення.

Суд приходить до переконання, що стороною відповідача не надано суду належних та переконливих доказів, що між сторонами укладався і був виконаний договір підряду чи інший договір, та виникли зобов`язання, які випливають із цього договору, а рішення суду, у даному випадку, не може ґрунтуватися на показаннях свідків.

Доказів реального існування договірних правовідносин, на підставі якого позивач мав би зобов`язання з перерахування відповідачу 50 000,00 грн., матеріали справи також не містять.

Також переглянутий в судовому засіданні відеозапис, не містить належних та допустимих доказів, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, та сума в розмірі 50 000, 00 грн. була позивачем перерахована відповідачу за виконання ремонту верстата.

Судом також критично оцінюються покликання сторони відповідача та покази свідків, які вказують, що між сторонами виникли правовідносини з виконання усного договору з приводу ремонту верстату, оскільки вказані покликання, обставин що встановлено вище не спростовують.

Відповідно до абз. 2 п.п. 1.24 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Згідно абз. 2 п.п. 1.23 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

За умовами пункту 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази існування між позивачем та відповідачем будь-яких договірних правовідносин, на підставі яких у позивача існував би обов`язок з перерахування відповідачу грошових коштів у загальному розмірі 50 000,00 грн., суд дійшов висновку, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а відтак зобов`язаний повернути вказані кошти як безпідставно отримані.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду не встановлено та відповідачем в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_5 помилково перераховані кошти в розмірі 50 000, 00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_5 , 840, 00 грн. (вісімсот сорок гривень 00 коп.) сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач : ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа : ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа : Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ідентифікаційний код 14360570.

Повний текст судового рішення складено 03.02.2020 року.

СуддяН. Б. Добош