Житомирський апеляційний суд
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/12440/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Домком Житомир», ОСОБА_4 , про встановлення порядку користування квартирою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просила встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити у її (позивача) користування кімнату площею 12,2 кв.м, а в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - кімнати площами 18,4 кв.м та 9,8 кв.м; залишити в спільному користуванні коридор 1, коридор 2, кухню, санвузол і ванну кімнату. Свій позов обґрунтовувала тим, що зареєстрована у спірній вищевказаній квартирі. Крім неї у зазначеній квартирі зареєстровані також її донька ОСОБА_2 та онук - ОСОБА_3 . Наразі квартира не приватизована. Згідно з ордером від 20 вересня 1991 року №11 спірна квартира була надана її колишньому чоловіку ОСОБА_4 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_4 - наймача, ОСОБА_1 - дружину (позивача) та доньок - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Колишній чоловік у квартирі не проживає тривалий час, а рахунки переоформлені на доньку ОСОБА_2 . Останнім часом стосунки з донькою погіршилися та 16 січня 2018 року вона (донька) помістила її (позивача) до пансіонату для осіб похилого віку. Усі її речі залишилися у квартирі, але доступу до постійного житла вона не має. ОСОБА_2 змінила замки у квартирі та уникає спілкування. Відповідачам та ОСОБА_4 10 серпня 2018 року вона надіслала вимоги про добровільне вирішення питання щодо приватизації квартири та розподілу особових рахунків на оплату комунальних послуг. Відповідачі листи не отримали, хоча про їх надходження повідомлялися. ОСОБА_4 вимогу отримав, але відповіді не надав, лише у телефонній розмові повідомив про те, що згоди не надасть. Вважає, що має такі ж права на квартиру, як і відповідачі. Проте, донька не допускає її до єдиного житла та на дзвінки не відповідає. Оскільки вирішити питання у позасудовому порядку щодо порядку користування квартирою неможливо, то вона вимушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Квартира є трикімнатною. Розмір кімнат перевищує житлові норми для однієї особи, а тому виділення їй у користування однієї кімнати площею 12,2 кв.м не порушить прав відповідачів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2020 року встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_1 виділено кімнату площею 12,2 кв.м; у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділено кімнати площами 18,4 кв.м та 9,8 кв.м; у загальному користуванні залишено: коридор 1, коридор 2, кухню, санвузол та ванну кімнату. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи та призначення судового засідання на 08 липня 2020 року, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання нею судової повістки. Вважає, що розглянувши справу без її участі, суд першої інстанції позбавив її права на судовий захист та ухвалив рішення на підставі доказів та доводів, які надані лише позивачем. Також апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що що вкінці 2017 року в матері (позивача) стався четвертий інсульт та за порадою лікарів вона разом із сестрою ОСОБА_5 , яка проживає за кордоном, вирішили помістити матір до реабілітаційного центру. Перебування в центрі коштувало 7 000 грн. щомісяця, які вона сплачувала разом із сестрою. Під час перебування у реабілітаційному центрі ОСОБА_1 потрапила під вплив якогось чоловіка, який забрав її звідти та налаштовує проти сім`ї. Наполягає на тому, що замки у квартирі не змінювала та перешкод матері у доступі до квартири не чинила, оскільки матеріали справи не містять доказів протилежного. Крім того, в рішенні суду неправильно вказана площа однієї із кімнат у квартирі, яка становить насправді 8,4 кв.м. Порядок користування квартирою, встановлений рішенням, що оскаржується в апеляційному порядку, не відповідає вимогам закону та призведе до порушення прав відповідачів (39 кв.м :3 = 13 кв.м). Так, має місце відступлення від розміру житлової площі, що припадає на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішення суду не може підміняти собою домовленість. Оскільки у даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому, на думку скаржника, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. На погляд скаржника, відсутня конфліктна ситуація щодо користування житлом, а наявність близьких родинних відносин між сторонами роблять вимоги безпідставними, оскільки позивач знаходиться під впливом чужої людини, яка не дозволяє спілкуватися із рідними людьми.

Позивач через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Наполягає на тому, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи, оскільки відповідне оголошення про виклик було завчасно розміщене на сайті суду. Наголошено, що в прохальній частині позовної заяви заявлена вимога не лише про встановленні порядку користування квартирою, а й виділення ОСОБА_8 окремої кімнати у квартирі. Наразі ОСОБА_8 виповнилося 73 роки, вона перенесла чотири інсульти, страждає на онкологічне захворювання, а через дії ОСОБА_2 , яка заволоділа її особистими речами, що залишилися у квартирі, їй довелося відновлювати паспорт, пенсійну картку тощо. Крім того, ОСОБА_2 намагалася у судовому порядку визнати ОСОБА_8 такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням, але суд відмовив дочці у задоволенні позову щодо матері. Також на кожну зареєстровану особу припадає 13 кв.м. Суд виділив позивачу кімнату площею 12,2 кв.м, що менше, а відповідачі отримали у користування на 0,8 кв.м більше, ніж їм належало виділити у користування. Отже, права відповідачів у даному випадку не порушуються.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року заява ОСОБА_4 до апеляційної скарги повернута без розгляду (а.с.78 т.2). Натомість ОСОБА_4 подав письмові пояснення, у яких просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, посилаючись на те, що, зокрема, у вересні 2020 року через погіршення стану здоров`я (переніс повторну операцію в КУ «Обласний онокологічний диспансер») повернувся із с.Зарічани, де зареєстрований, та наразі без реєстрації фактично проживає разом із донькою і онуком у спірній квартирі. З часу його повернення позивач додому не приходила, хоча перешкод у користуванні житлом їй ніхто не чинить. Натомість донька ОСОБА_2 завжди проявляє турботу відносно батьків. Між ними досягнута згода щодо порядку користування квартирою. Вважає, що пред`являючи позов щодо виділення в користування окремої кімнати, позивач має на меті виключно приватизацію частини квартири, яку можна буде відчужити стороннім особам. Комунальній послуги та квартирна плата оплачується ОСОБА_2 . На переконання третьої особи спорів щодо порядку користування кватирою та оплатою послуг між сторонами не має.

У судовому засіданні позивач та її представник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги. Позивач пояснила, що вона боїться колишнього чоловіка та вимушена проживати не за місцем реєстрації. Іншого житла вона не має. Тимчасове житло їй допомагає винаймати дочка. Має намір приватизувати кімнату, щоб її продати та отримати можливість придбати собі окреме житло. Іншого шляху вирішення житлової проблеми не вбачає.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених у ній.

Відповідач ОСОБА_3 та представник третьої особи: Керуючої компанії ТзОВ «Домком Житомир» в судове засідання не з`явилися. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не спрямовували. Відповідно до змісту частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторони або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, зважується й на розумні строки розгляду спору, а також на положення частини третьої ст.130 ЦПК України. ОСОБА_2 суд запевнила, що виконала свій процесуальний обов`язок. Син про судове засідання обізнаний.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 , пославшись на свої письмові пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Пункт 3 частини третьої ст.376 ЦПК України відносить до обов`язкових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення порушення норм процесуального права у разі, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належними чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2018 року в справі було відкрите загальне позовне провадження. За таких обставин, за приписами цивільного процесуального законодавства повідомлення учасників справи про дату, час і місце засідання суду є обов`язковим.

ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу обґрунтовує неповідомленням її судом першої інстанції про дату, час і місце засідання суду, яке проведено 08 липня 2020 року без її участі.

Відповідно до змісту частин третьої-четвертої ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, а судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями.

Як убачається із матеріалів справи про судове засідання, призначене на 08 липня 2020 року, відповідач ОСОБА_2 викликалася рекомендованим повідомленням (а.с.204-205 т.1). Разом із тим, поштове відправлення повернуто суду, у тому числі, за закінченням терміну зберігання.

Розміщення оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду на офіційному веб-сайті судової влади України не повністю узгоджується зі змістом частини одинадцятої ст.128 ЦПК України та матеріалами справи, а тому не може вважатися належним повідомленням (а.с.206-207 т.1). Так, за нормами частини одинадцятої ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Проте, у матеріалах справи міститься довідка належного органу, що з 27 лютого 1992 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 (а.с.25 т.1).

Отже, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки розглянув справу без участі відповідача ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання (перебування) якої відомо та яка належними чином про дату, час і місце засідання суду, що було проведено 08 липня 2020 року, повідомлена не була, а таке повідомлення було обов`язковим, та скаржник обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою. За такої обов`язкової підстави, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким позов задовольняє у повному обсязі з наступних мотивів.

Єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення у будинках державного житлового фонду (Міністерства оборони) є ордер. Так, на підставі ордера від 20 вересня 1991 року №11, виданого уповноваженим органом, ОСОБА_4 із сім`єю у складі чотирьох осіб (він, дружина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_5 і ОСОБА_2 вселилися у трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 (наразі квартира АДРЕСА_1 ). У ордері застережено, що він дійсний продовж 10 днів (а.с.15 т.1).

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення (08 липня 2020 року). У письмових поясненнях ОСОБА_4 стверджує, що зареєстрований в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області (а.с.136 т.2). Проте, з вересня 2020 року, тобто після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, став проживати без реєстрації разом із донькою та онуком у квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (переніс 22 січня 2021 року в КУ «Обласний онкологічний диспансер» повторну операцію, рекомендовано курс хіміотерапії тощо). На підтвердження обставин надав довідку ТзОВ «КК «Домком Житомир» від 06 квітня 2021 року, заяву від 06 квітня 2021 року та анамнез захворювання (а.с.75,137-138 т.2).

Відповідно до довідки ТзОВ «КК «Домком Житомир» від 21 червня 2018 року №88 за вищевказаною адресою зареєстровані три особи: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (відповідач, донька позивача) та ОСОБА_3 (відповідач, онук позивача та син доньки ОСОБА_2 ) (а.с.8,9 т.1). Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2 , тобто дочку позивача. Квартира не приватизована.

За положеннями частини другої ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Право ОСОБА_4 припинилося на спірне житло, коли за власною волею він знявся з реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_1 та зареєструвався за іншою адресою. Такі обставини належними чи допустимими доказами не спростовані. Також відсутні докази відновлення припиненого права третьої особи на житло у спосіб, передбачений законом.

Рішенням Житомирського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року залишено без змін рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням (а.с.8-9 т.2). Рішенням встановлено, що ОСОБА_1 з 15 січня по 20 червня 2018 року перебувала в приватній установі з надання послуг щодо догляду із забезпечення проживання для осіб похилого віку. Договір із установою був укладений ОСОБА_2 . У період із 22 червня по 01 липня 2018 року ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка» Житомирської міської ради, а в подальшому, ОСОБА_9 нетривалий проміжок часу перебувала в санаторії з місцезнаходженням в Коростишівському районі Житомирської області. Після цього проживає в квартирі працівника церкви. Також у вищевказаному рішенні суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не могла користуватися житлом постійно з поважних причин та спірна квартира сприймається нею, як її місце проживання. 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з письмовою вимогою до ОСОБА_2 про встановлення добровільного порядку користування спірною квартирою, оскільки останньою їй чиняться перешкоди у користуванні житлом (а.с.11 т.1). Під час розгляду даного спору у судах першої та апеляційної інстанції між сторонами не досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою. Спір сторонами шляхом взаємних поступок не вирішений.

Відповідно до положень частини першої ст.104 ЖК УРСР член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом із ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

ОСОБА_1 10 серпня 2018 року звернулася з письмовою вимогою й до ОСОБА_3 про встановлення добровільного порядку користування спірною квартирою (а.с.121 т.1). Відповіді на вимогу не отримала.

У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму спір може бути вирішений в судовому порядку (за приписами частини другої ст.104 ЖК УРСР).

Позивачем заявлені вимоги до осіб, які мають право на житло, про встановлення порядку користування спірною квартирою, шляхом виділення їй у користування кімнати площею 12,2 кв.м.

Згідно зі змістом положень ст.63 ЖК УРСР предметом договору найму житлового приміщення є, зокрема, ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша ст.48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається КМУ і Федерацією професійних спілок України (перше речення частини першої ст.48 ЖК УРСР). Постановою виконавчого комітету Житомирської обласної Ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 07 січня 1985 року «Про ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в області» встановлено: мінімальний рівень забезпеченості жилою площею на одного члена сім`ї 6 квадратних метрів (застосовується при постановці громадян на квартирний облік); рівень середньої забезпеченості жилою площею в м. Житомирі 7,5 квадратних метрів на одного члена сім`ї (застосовується при наданні громадянам житлової площі).

Максимальна норма жилої площі встановлена ст.47 ЖК УРСР та становить 13,65 квадратного метра на одну особу.

Із ксерокопії технічного паспорта, виготовленого станом на 20 липня 2017 року на замовлення ОСОБА_2 , вбачається, що за технічною характеристикою спірного житла квартира АДРЕСА_1 розташована на другому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається у трьох кімнат житловою площею 39 кв.м (12,2 кв.м; 18,4 кв.м; 8,4 кв.м), які усі є ізольованими та мають вихід лише у коридор квартири (а.с.233-234 т.1). Отже, суд першої інстанції при розгляді даного спору дійшов обґрунтованого висновку, що права позивача можуть бути захищені шляхом виділення останній у користування ізольованої житлової кімнати площею 12,2 кв.м, площа якої більше рівня середньої забезпеченості (7,5 кв.м) та не перевищує максимальну площу (13,65 кв.м). Проте, при виділенні двох житлових кімнат відповідачам: дочці ОСОБА_2 та її повнолітньому сину ОСОБА_3 суд першої інстанції припустився помилки, зазначивши площу однієї із кімнат 9,8 кв.м, якої не існує. Отже, апеляційний суд доходить висновку, що відповідачам належить виділити у користування житлові кімнати площами 8,4 кв.м та 18,4 кв.м, кожна із яких також є ізольованою, приймаючи до уваги, що відповідачі, хоча є родичами (мати та син), але особи різної статі та син досяг повноліття і старше дев`яти років. Площа кожної із кімнат перевищує рівень середньої забезпеченості (7,5 кв.м) та загальна площа на відповідачів не перевищує максимальної площі на кожного (13,65 кв.м х 2 = 27,3 кв.м (8,4+18,4=26,8 кв.м)). Окрім того, житлові кімнати, що виділяються відповідачам, знаходяться поряд (соборно). Відступ від ідеальних часток обговорювати передчасно, оскільки квартира ще не приватизована.

Доводи апеляційної скарги щодо встановлення судом порядку користування спірним житлом спростовуються вищевикладеним та додаткового правового обґрунтування не потребують, оскільки порушене право позивача на житло підлягає захисту в судовому порядку в спосіб, який останньою обраний та відповідає положенням чинного законодавства.

При цьому слід залишити у спільному користуванні сторін місця загального користування, тобто: кухню, туалет, ванну кімнату та коридор.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення прав відповідачів при встановленні судом порядку користування спірним житлом не відповідають обставинам справи та є надуманими.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат, що узгоджується із нормами ст.141 ЦПК України. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, покладається на відповідачів порівну, враховуючи, що позов задовольняється у повному обсязі (а.с.1 т.1).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

-виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 12,2 кв.м. (у технічному паспорті №5);

-виділити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 житлові кімнати площами 18,4 кв.м. (у технічному паспорті №6) та 8,4 кв.м. (у технічному паспорті №7).

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 наступні приміщення: коридор площею 11,8 кв.м. (№1), кухню площею 9,2 кв.м. (№4), ванну кімнату площею 2,5 кв.м. (№3), туалет площею 1,7 кв.м. (№2).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 20 серпня 2021 року.