Провадження № 2/537/845/2021
Справа № 537/1611/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2021 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Мурашової Н.В.,

за участю секретаря - Должаніци В.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Гузь Т.О.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Нестеренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов:

27.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Toyota Verso, двигун об`ємом 2231 см3, кузов № НОМЕР_1 , 2009 р.в., вартістю 4800 Євро, що за курсом НБУ на момент придбання становить 144846,11 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.04.2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.09.2020 року, що набрало законної сили 23.10.2020 року. В період перебування у зареєстрованому шлюбі 15.03.2019 року ОСОБА_1 за особисті кошти придбав автомобіль Toyota Verso, двигун об`ємом 2231 см3, кузов № НОМЕР_1 , 2009 р.в., вартістю 4800 Євро, що підтверджено договором купівлі-продажу транспортного засобу. ОСОБА_1 витратив на придбання вказаного автомобіля особисті кошти, а саме винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, у військових конфліктах і в інших заходах в умовах особливого періоду, що підтверджується довідкою про доходи №21/2/2-43 від 19.01.2021 року. За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх майнових прав на придбаний ним за особисті кошти транспортний засіб. Також ОСОБА_1 просив покласти на відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю транспортного засобу Toyota Verso, двигун об`ємом 2231 см3, кузов № НОМЕР_1 , 2009 р.в. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що 15.03.2019 року подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період зареєстрованого шлюбу на спільні кошти 4800 Євро придбали в Литві автомобіль Toyota Verso, двигун об`ємом 2231 см3, кузов № НОМЕР_1 , 2009 р.в., який разом перевезли до України, здійснили митне оформлення та зареєстрували. Подружжя разом користувалися спільним автомобілем. ОСОБА_2 вважала, що подружжю на праві спільної сумісної власності належав транспортний засіб, придбаний за спільні кошти у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.12.2020 року, яке залишено без змін апеляційним судом, а відповідно набрало законної сили, задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання вказаного транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя. Встановлено, що ОСОБА_1 без дозволу ОСОБА_2 відчужив належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль Toyota Verso, двигун об`ємом 2231 см3, кузов № НОМЕР_1 , 2009 р.в. Тому з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 Ѕ частини вартісті спільного майна подружжя, а саме Ѕ частину вартості вказаного автомобіля в сумі 124934,54 грн. В період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 без відома дружини ОСОБА_2 оплачував будівництво будинку на земельній ділянці, яка належить його батькові. Тому відсутні підстави вважати, що в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 придбав саме за особисті грошові кошти спірний транспортний засіб. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої власності на автомобіль, який він раніше відчужив. Крім того ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати на правову допомогу.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі №537/1611/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.06.2021 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті.

Позиції учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гузь Т.О. підтримали позов, просили його задовольнити з наведених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Нестеренко А.В. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, наведених у відзиві на позов.

Фактичні обставини справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

30 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.09.2020 року, що набрало законної сили 23.10.2020 року. (а.с.12-13).

22.03.2019 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 купив автомобіль Toyota Verso, двигун об`ємом 2231 см3, кузов № НОМЕР_1 , 2009 р.в. (а.с.14-19).

22.03.2019 року вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 , а 29.08.2020 року транспортний засіб по договору купівлі-продажу перереєстрований у ТСЦ 5348 (м. Горішні Плавні) на ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експерта №99 автотоварознавчого дослідження від 03.08.2020 року ринкова вартість автомобіля Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., кузов № НОМЕР_1 , складає 249869 грн 07 коп.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.12.2020 року у справі №537/3215/20 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення вартості 1/2 частини майна - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля Toyota Verso, універсал, двигун об`ємом 2231 см3 дизель, кузов № НОМЕР_1 , 2009 р.в., в сумі 124934,54 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1250 грн. та витрати на проведення експертизи №99 від 03.08.2020 року в сумі 900 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд мотивував своє рішення тим, що автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., кузов № НОМЕР_1 , набутий поружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час зареєстрованого шлюбу, а тому належав подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки на його придбання були використані спільні кошти. Частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили, що для придбаня спірного транспортного засобу витрачені особисті кошти. (а.с.51, абз.4). Проте ОСОБА_1 відчужив транспортний засіб іншій особі без згоди дружини ОСОБА_2 . Тому наявне право одного з подружжя ОСОБА_2 на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Вимога позивача ОСОБА_2 про визнання автомобіля Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., кузов № НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя, поділ даного майна в натурі не підлягає до задоволенню, оскільки майно вже відчужене та належить іншій особі. (а.с.49-52)

При вирішенні спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням таких положень законодавства, як статті 60 СК України, де закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справа №372/504/17 , Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. та інших .

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

З врахуванням факту, що автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., придбаний під час шлюбу подружжя ОСОБА_1 , рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.12.2020 року встановлено, що вказаний транспортний засіб був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 01.03.2021 року у справі №537/3215/20 встановлено, що доводи апеляційної скарги адвоката Гузь Т.О. в інтересах ОСОБА_1 щодо придбання останнім спірного автомобіля за його власні кошти не підтверджені належними та допустимими доказами. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.12.2020 року у справі №537/3215/20 - залишено без змін. (а.с.53-57).

За таких обставин рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.12.2020 року у справі №537/3215/20, яким встановлено, що спірний автомобіль придбаний під час шлюбу за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже був спільною власністю подружжя, - набрало законної сили 01.03.2021 року.

Неможливість скасування остаточного судового рішення, яке набрало чинності, є однією з головних гарантій стабільного правового становища особи, адже судові вердикти повинні бути зрозумілі, чіткі та стабільні в часі. Європейський суд з прав людини, розкриваючи принцип правової визначеності при перегляді остаточного рішення, неодноразово вказував на повагу до принципу res judicata. Цей принцип підкреслює, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання та нового вирішення справи. Повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. З урахуванням викладеного ЄСПЛ зафіксував порушення права заявника Васильєва на справедливий суд (справи «Васильєв проти України» [5, п. 61, 63], «Рябих проти Росії» [6, п. 52]).

Показовою у цьому сенсі прийнято вважати справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), розглядаючи яку Суд підкреслив, що «право на справедливий судовий розгляд судом, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули до Конвенції, яка у відповідній частині свідчить, що принцип верховенства права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, крім іншого, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду» [7, п. 61]. Перегляд не повинен розглядатися як замасковане оскарження, і одна лише можливість двох поглядів у справі не може служити підставою для перегляду. Отже, скасування рішення суду, яке набрало чинності, в порядку його перегляду за нововиявленими обставинами цілком може бути предметом дослідження Європейським судом стосовно можливого порушення принципу res judicata - остаточності судового вердикту.

Як вбачається зі змісту позову, у справі №537/3215/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 розглядалася позовна вимога щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 транспортного засобу Toyota Verso, універсал, 2009 р.в. При розгляді справи №537/1611/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю цього ж транспортного засобу Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., на підтвердження факту придбання ОСОБА_1 саме за особисті кошти вказаного транспортного засобу - позивачем ОСОБА_1 не подано нових доказів, які мають істотне значення при вирішенні питання щодо статусу вказаного майна.

Під час розгляду справи №537/3215/20 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 транспортного засобу Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., ОСОБА_1 мав право подати відзив на позов. Проте він диспозитивно розпорядився своїми правами, відзиву на позов не подавав.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він в період шлюбу отримав грошові виплати за місцем роботи, які відносяться до його особистих коштів, - беззаперечно не вказують, що саме ці кошти були витрачені на придбання спірного автомобіля.

Так, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи позивача ОСОБА_1 не містять належних та допустимих доказів щодо придбання ним автомобіля Toyota Verso за особисті кошти.

А відповідно позивачем ОСОБА_1 не спростовано презумпцію придбання майна у період зареєстрованого шлюбу на спільні кошти подружжя.

Оцінюючі позов у справі №537/1611/21 ОСОБА_1 , суд вважає, що фактично його зміст зводиться до ініціації нового розгляду спору між подружжям про поділ майна, придбаного у шлюбі, який вже розглядався судом з ухваленням остаточного судового вердикту, з метою переоцінки фактів та обставин, які вже були встановлені Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.12.2020 року у справі №537/3215/20, переглянуті в апеляційному порядку в постанові Полтавського апеляційного суду від 01.03.2021 року.

Оскільки у спорі між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного у шлюбі, у справі №537/3215/20 предметом позову було визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя, а у справі №537/1611/21 зазначено інший предмет позову - визнання цього ж транспортного засобу особистою приватною власністю ОСОБА_6 , тому відсутні підставі для закриття провадження у справі №537/1611/21 за п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Обставини встановлені остаточним рішенням суду у справі №537/3215/20 мають приюдиційний характер для справи №537/1611/21, їх неврахуванням є недопустимим порушенням принципу res judicata - остаточності судового вердикту, порушенням принципу правової визначеності.

В поданому ОСОБА_1 позові про визнання особистою приватною власністю транспортного засобу Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., навіть не зазначено про проведення державної реєстрації за ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 15.03.2019 року вказаного транспортного засобу, незважаючи на те, що відповідно до положень ст.210 ЦК України, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року №1371) такий правочин підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У справі №537/1611/21 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., кузов № НОМЕР_1 , при цьому в змісті позову не зазначено той факт, що 29.08.2020 року транспортний засіб по договору купівлі-продажу перереєстрований у ТСЦ 5348 (м. Горішні Плавні) з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 .

Вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої приватної власності на автомобіль Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., кузов № НОМЕР_1 - не підлягає задоволенню, оскільки майно вже відчужене ним 29.08.2020 року та належить іншій особі.

Заява про збільшення або зменшення розміру позовних вимог подається позивачем в письмовій формі з дотриманням вимог, встановлених в ст.182, ст.183 ЦПК України для такої заяви, до закінчення підготовчого засідання. (п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України).

Суду не надходило від позивача чи його представника заяви про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, оформленої з дотриманням положень ст.182, ст.183 ЦПК України, у строки, визначені п.2 ч.2 ст.49 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої власності на транспортний засіб, що був придбаний ним в період шлюбу, зареєстрованого з ОСОБА_2 .

Суду не надходило клопотань про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 як нового власника спірного транспортного засобу, незважаючи на те, що предмет спору стосується його інтересів.

У визначені в ч.1 ст. 53 ЦПК України строки, суд був позбавлений можливості в підготовчому засіданні, з власної ініціативи залучити до участі у справі третьою особою ОСОБА_3 як нового власника транспортного засобу Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., кузов № НОМЕР_1 , який є предметом розгляду даної справи, оскільки в матеріалах справи була відсутня інформація про нього, визначена в п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, що унеможливило ідентифікацію нового власника транспортного засобу та виклик його до суду.

Прийнятим судом рішенням не було порушено права інших осіб, кому на даний час належить право власності на транспортний засіб Toyota Verso, універсал, 2009 р.в., кузов № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2400 грн.

Розмір судових витрат відповідача ОСОБА_2 на правову допомогу не оскаржувався позивачем ОСОБА_1 та його представником.

Керуючись ст.ст.5,10-13,81,141,259,263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу 2400 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день складання його повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 25.08.2021 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.