Справа № 638/9364/19
Провадження № 4-с/638/5/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., за участю секретаря судового засідання Лаптійчук К.В., представника скаржника Хайнацької Г.М., заінтересованої особи державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорного Р.О. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорний Родіон Олегович, комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій, з урахуванням остаточних уточнень, просив суд:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорного Р.О. (далі державний виконавець) щодо накладення арешту на зарплатні кошти в межах виконавчого провадження № 63022235;

-скасувати постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 24 вересня 2020 року.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у державного виконавця перебуває виконавче провадження, в межах якого прийнято постанову про арешт коштів боржника від 24 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 63022235 (далі - постанова). Дана постанова є неправомірною, оскільки нею накладено арешт на всі рахунки, в тому числі на картковий рахунок, що відкритий в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ»), на який перераховується заробітна плата.

Накладення арешту на рахунок, призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює отримання заробітної плати, що призводить до позбавлення засобів до існування.

Державним виконавцем подано відзив на скаргу, в якому зазначив, що в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 № 64023582, в рамках якого було винесено постанову про арешт коштів боржника від 24 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 63022235, яка була направлена для виконання до АТ «ПУМБ». Дана постанова винесена в рамках діючого законодавства та в межах ЗУ «Про виконавче провадження». Порушення прав та законних інтересів боржника було здійснено не державним виконавцем, а АТ «ПУМБ» в рамках виконання постанови державного виконавця, оскільки відповідно до ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» саме банк повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобовязаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Заінтересована особа - державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорний Р.О. проти задоволення скарги заперечував.

Представник заінтересованої особи комунального підприємства «Жилкомсервіс» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника скаржника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

В Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває зведене виконавче провадження № 64023582 до складу якого входять наступні виконавчі провадження: №№ 63022235, 60800088, 63139095, 63022875, 63022422.

Постановою про арешт коштів боржника від 24 вересня 2020 року, винесеною державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорним Р.О. у виконавчому провадженні № 63022235, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 22782,26 грн.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Нагорного Р.О. з заявою про зняття арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «ПУМБ» та використовується для зарахування заробітної плати відповідно до законодавства України.

Державним виконавцем не було здійснено будь-яких дій, пов`язаних з розглядом заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки АТ «ПУМБ» від 16 жовтня 2020 року № КН4-50.4/289 ОСОБА_1 має поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ». Вказаний поточний рахунок має спеціальний режим використання та використовується для зарахування заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент вчинення спірних правовідносин, а саме винесення державним виконавцем постанови, що оскаржується, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.7 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частинами 1, 2 та 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно із ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19 та від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати є рахунками із спеціальним режимом використання.

Зважаючи на дану правову позицію, суд дійшов висновку, що відкритий в АТ «ПУМБ»на ім`я скаржника поточний рахунок № НОМЕР_1 , який використовується для зарахування заробітної плати, є рахункам із спеціальним режимом використання, що також підтверджується зазначеною вище довідкою АТ «ПУМБ» від 16 жовтня 2020 року № КН4-50.4/289.

Відповідно до ч. 3ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, оскільки законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Саме на зазначені норми посилався державний виконавець у відзиві на скаргу в обґрунтування заперечень щодо її задоволення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ПАТ «ПУМБ» не повідомив державного виконавця в порядку, передбаченому ч. 3ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» про цільове призначення рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «ПУМБ» та використовується для зарахування заробітної плати.

Натомість про зазначений факт державного виконавця було повідомлено ОСОБА_1 .

Суд погоджується з аргументами державного виконавця стосовно того, що на ПАТ «ПУМБ» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, проте, державним виконавцем не було враховано положення п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З правового аналізу п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 та у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 755/14912/19.

Як було зазначено вище, судом встановлено, що21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Нагорного Р.О. з заявою про зняття арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «ПУМБ» та використовується для зарахування заробітної плати відповідно до законодавства України. На підтвердження того факту, що даний рахунок має спеціальний режим використання та використовується для зарахування заробітної плати, до заяви долучено додаток довідку АТ «ПУМБ» від 16 жовтня 2020 року № КН4-50.4/289.

Звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою та додатком до неї до державного виконавця свідчить про отримання останнім документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та наявність достатніх підстав для вирішення питання щодо самостійного зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або йог частини.

Проте, в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було здійснено будь-яких дій, пов`язаних з розглядом заяви ОСОБА_1 та самостійного зняття арешту з частини коштів на рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «ПУМБ» та використовується для зарахування заробітної плати, що свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України).

Приписами ч. 1ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 від 01 липня 1949 року, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Частиною першою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату.

Розмір відрахувань із заробітної плати визначено ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Розмір відрахувань із заробітної плати встановлюється у постанові виконавця про звернення стягнення на заробітну плату (пункт 1 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).

Згідно зі статтею 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що накладення арешту на кошти на рахунку НОМЕР_1 поза межами розміру стягнення у 20 відсотків заробітної плати, що стосується даного конкретного випадку, є протиправним та таким, що повністю позбавляє ОСОБА_1 засобів існування.

Як було зазначено вище, в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було здійснено будь-яких дій, пов`язаних з розглядом заяви ОСОБА_1 та самостійного зняття арешту з частини коштів на рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «ПУМБ» та використовується для зарахування заробітної плати, що свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Скаржником подано скаргу на дії державного виконавця, в якій просить суд:

1)визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорного Р.О. щодо накладення арешту на зарплатні кошти в межах примусового виконавчого провадження № 63022235;

2)скасувати постанову про арешт коштів боржника від 24 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 63022235.

Судом не встановлено будь-яких дій державного виконавця, які може бути визначено неправомірними, вчиненими з перевищенням повноважень та з порушенням норм закону, проте, судом під час розгляду справи встановлена бездіяльність державного виконавця, яка полягає у тому, що ним необґрунтовано не було розглянуто заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з банківського рахунку в порядку, передбаченому п.1 ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», що призвело до порушення конституційних прав скаржника на своєчасне одержання винагороди за працю та забезпечення рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму встановленого законом

Скаржником та його представником не було заявлено скаргу на бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом не встановлено неправомірність дій державного виконавця стосовно накладення арешту на зарплатні кошти ОСОБА_1 , зараховані на рахунок № НОМЕР_1 , оскільки відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 24 вересня 2020 року державним виконавцем постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 .

Тобто, в постанові державного виконавця передбачено обмеження щодо накладення арешту на рахунки, стягнення на які заборонено законом. Проте, накладаючи арешт на рахунок № НОМЕР_1 , який використовується для зарахування заробітної плати, АТ «ПУМБ» дані обмеження, зазначені в постанові державного виконавця, враховані не були. Зважаючи на те, що арешт було накладено АТ «ПУМБ» без урахування обмежень, визначених в постанові державного виконавця, судом не встановлено порушення закону в діях саме державного виконавця, зважаючи на що підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними відсутні.

Під час розгляду справи представником скаржника не було зазначено які саме дії державного виконавця є неправомірними, в чому саме полягає їх неправомірність та які саме норми закону державним виконавцем були порушені.

Що ж стосується другої вимоги скарги щодо визнання неправомірною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 24 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 63022235, то суд також не вбачає правових підстав для її задоволення, оскільки, як було зазначено вище, державним виконавцем були враховані обмеження щодо накладення арешту на рахунки, стягнення на які заборонено законом. Зважаючи на враховані в постанові обмеження щодо коштів, що містяться на рахунках арешт на які заборонений законом, до яких відноситься і рахунок № НОМЕР_1 , який має спеціальний статус використання та використовується для зарахування заробітної плати, правові підстави для скасування даної постанови державного виконавця відсутні.

Представником скаржника також не було зазначено в чому саме полягає неправомірність постанови державного виконавця з посиланням на відповідні норми закону.

Будь-які дані, що свідчать про дію державного виконавця з порушення норм закону та з перевищенням повноважень під час винесення постанови відсутні.

З зазначеного вище, суд дійшов висновку про обрання скаржником неефективного способу захисту порушених прав відповідно до встановлених обставин та правового регулювання спірних відносин.

Зважаючи на те, що скаржником та його представником не надано жодних доказів, що свідчать про неправомірність дій державного виконавця та не зазначено будь-яких даних, що є правовою підставою для скасування постанови як неправомірної, виходячи з меж заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства, оцінки доданих доказів, суд дійшов висновку про те, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Проте, зважаючи на встановлення судом під час розгляду справи бездіяльності державного виконавця, яка полягає у відсутності самостійного вирішення питання щодо зняття арешту з частини коштів на рахунку № НОМЕР_1 , який використовується для зарахування заробітної плати, в порядку п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за фактом звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою, що призвело до грубого порушення гарантованих Конституцією України прав та свобод останнього, та позбавило його засобів до існування, суд вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорного Р.О. самостійно вирішити питання щодо зняття арешту з частини коштів, розміщених на зарплатному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «ПУМБ», на підставі п.1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та в розмірі, передбаченому абз. ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчим документом до погашення в повному обсязі заборгованості в розмірі 20 відсотків.

Відповідно до ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 353, 447, 448, 449, 453 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорний Родіон Олегович, комунальне підприємство «Жилкомсервіс» - відмовити.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Нагорного Родіона Олеговича самостійно вирішити питання щодо зняття арешту з усіх коштів боржника або їх частини, розміщених на зарплатному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва