РІШЕННЯ

іменем України

29 листопада 2021 рокуСправа №451/903/21
Провадження № 2/451/655/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/903/21 за позовом ОСОБА_1 до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

17 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду із позовом до Лопатинської селищної ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідо позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 01.08.1999 року. Після смерті ОСОБА_3 , окрім іншого, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №009091, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09 листопада 2000 року за №45. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №009091, вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,7352 гектарів в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №009091, вбачається, що ОСОБА_3 було передано у приватну власність наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 0,6686 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,0666 гектарів (під будівлями, лісами та іншими угіддями).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №360 та виданого Державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П.: «спадкоємцем майна гр. ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є гр-нин ОСОБА_4 - син, який проживає в селі Барилів Радехівського району Львівської області».

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05 лютого 2018 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишив Заповіт від 02.02.2018 року, посвідчений секретарем виконкому Берестечківської міської ради Максимець О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №8, згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він матиме право заповів своєму синові - ОСОБА_1 . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1139, виданого приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В.: «спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ». З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 223253687 від 09.09.2020 року, вбачається, що право власності на житловий будинок загальною площею 77,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 09.09.2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом від ОСОБА_4 , переоформив право власності на житловий будинок, однак в частині оформлення права власності на земельні ділянки під цим будинком, які згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №009091, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09 листопада 2000 року за №45, належали ОСОБА_3 , в оформленні спадщини нотаріусом було відмовлено через те, що Державний акт видано після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду.

Просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті тата - ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і які належали ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ №009091, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09 листопада 2000 року за № 45, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,6686 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,0666 гектарів (під будівлями, лісами та іншими угіддями) (а.с.3-8).

Сторони в підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить постановити рішення про задоволення позовних вимог (а.с.32).

Представник відповідача також подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Лопатинської селищної ради Львівської області. Позовні вимоги визнає (а.с.30).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується, копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області 01.08.1999 року (а.с.13).

Після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , окрім іншого, залишилося наступне спадкове майно: земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,7352 га на території с. Барилів Барилівської сільської ради Радехівського району Львівської області, що підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №009091, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09 листопада 2000 року за №45.

Згідно Кількісної характеристики земель, переданих у приватну власність Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №009091, вбачається, що вищевказана земельна ділянка складається з наступних земельних ділянок: загальною площею 0,6686 га (рілля) та загальною площею 0,0666 га (під будівлями, лісами та іншими угіддями) (а.с.14-14 зворот).

З копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого 26 січня 1967 року вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_5 (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв його син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. 15 лютого 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №360 (а.с.17-17 зворот).

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Наведене дає підстави вважати, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та оформив свої спадкові права на інше майно, а отже, прийняв спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого 05.02.2018 Барилівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.19).

З копії заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 02 лютого 2018 року секретарем виконкому Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за №8, вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті все своє майно де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він матиме право заповів своєму синові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.20).

Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуюся копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 21 січня 1997 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 ; батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_6 (а.с.21).

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В. 9 вересня 2020 року та зареєстрованого в реєстрі за №1139, встановлено, що спадкоємцем, зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.22).

Право власності на житловий будинок загальною площею 77,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 09.09.2020 року зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 223253687 від 09.09.2020 року (а.с.23-23 зворот).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Нормами ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та оформив свої спадкові права на інше майно.

За змістом статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За змістом частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця, а також у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю видано після смерті попереднього спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за заповітом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У зв`язку з клопотанням представника позивача суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200,206, 247,258-259,263-265,315 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і які належали ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ №009091, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 09 листопада 2000 року за №45, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,6686 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,0666 гектарів (під будівлями, лісами та іншими угіддями).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 29 листопада 2021 року.