РІШЕННЯ

іменем України

25 січня 2021 рокуСправа №451/850/20
Провадження № 2/451/227/21

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

встановив:

3 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В позовній заяві зазначає, що 18.05.1991 року між нею та відповідачем було укладено шлюб Павлівською сільською радою народних депутатів Радехівського району Львівської області, актовий запис №10. 29.08.2012 року згідно рішення Радехівського районного суду Львівської області шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_10 року набуває повноліття та навчається на першому курсі Вищого професійного училища №20 м.Львова за програмою ТУ денного відділення за професією «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування», де навчається на бюджетній основі, термін навчання з 02.09.2019 року по 31.03.2021 рік. Відповідач згідно рішення Радехівського районного суду від 12.10.2012 року на утримання сина сплачував призначені йому аліменти 400 гривень матеріальної допомоги, котрі припинились з досягненням сином повноліття, не зважаючи на те, що згідно законодавства батько зобов`язаний забезпечувати своїх дітей і без рішення суду. Позивач не в змозі самостійно утримувати сина, у зв`язку з тим, що йому необхідні кошти на проїзд у громадському транспорті до місця навчання, проживання, харчування, одяг, підручники, та інші засоби для належного проживання та розвитку, що й зумовило необхідність звернення до суду. З метою досудового врегулювання вказаного спору позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою добровільної сплати відповідної суми коштів на утримання дитини, але останній на них ніяк не реагує по даний час. Просить ухвалити рішення в порядку спрощеного позовного провадження, яким стягувати щомісячно з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання (а.с.1-2).

12.01.2021 року представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначає, що з вимогами позовної заяви відповідач не погоджується, по суті заявлених позовних вимог заперечує. Позивач подаючи позовну заяву до відповідача не зазначила жодної обставини та не долучила підтверджуючих доказів про потреби матеріальної допомоги для повнолітнього сина ОСОБА_5 , у зв`язку із його навчанням. Із долученої довідки № 431 від 5.03.2020 року не вбачається потреба, розмір та призначення витрат у зв`язку із навчанням повнолітнього сина ОСОБА_5 . Навчання в Україні в професійних училищах належних Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації МОНУ відбувається на безоплатній основі за рахунок державного та обласного бюджетів. Тому витрат у зв`язку із навчання в професійному училищі пов`язаних з оплатою навчання в повнолітнього сина ОСОБА_5 немає. Окрім того, весь 2020 рік та в даний час переважну більшість навчання повнолітній син ОСОБА_5 здійснював дистанційно перебуваючи в дома. Відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину ОСОБА_5 у зв`язку із наступним: 22 лютого 2017 року відповідач - ОСОБА_4 уклав шлюб із ОСОБА_6 , шо підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 , який видано Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області 22.02.2017 року, актовий запис № 10 від 22.02.2017 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 в ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народилася дочка ОСОБА_7 . В даний час дочка ОСОБА_7 має 8 років і відповідно до ст. 6 СК України є малолітньою дитиною. Тобто, відповідач в даний час має на утриманні малолітню дочку - ОСОБА_7 , яку зобов`язаний утримувати незалежно від можливості такого утримання. Позивачу на момент подання позову про це добре було відомо, однак вона в позові цього не вказала. Відповідач в даний час ніде не працює, лише час від часу має нерегулярні підробітки, так як постійно хворіє, йому часто роблять хірургічні втручання (операції), а тому надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину ОСОБА_5 не має можливості. Підтвердженням не перебування відповідача в трудових відносини є Трудова книжка, серії НОМЕР_3 видана на ім`я ОСОБА_4 . На відміну від відповідача, позивач - ОСОБА_3 має можливість надавати таку матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину ОСОБА_5 , оскільки регулярно їздить на роботу за кордон в Республіку Польща. В свою чергу відповідач поїхати на заробітки немає можливості, так як існує заборгованість по несплачених аліментах. Факт неможливості надання відповідачем такої матеріальної допомоги повнолітньому сину ОСОБА_5 стверджується і тим, що відповідач вже значний проміжок часу не може погасити заборгованість по аліментах, які йому нараховані згідно рішення Радехівського районного суду Львівської області від 12.10.2012 року по справі № 1317/1604/2012. Відповідач в міру можливості старається погасити вище вказану заборгованість, здійснюючи час від часу перерахунки грошових коштів. Утримувати повнолітнього сина ОСОБА_5 відповідач немає можливості, зокрема із тієї причини, що його дружина ОСОБА_8 , також немає постійного місця роботи, оскільки вони проживають в сільському населеному пункті, тому вибору роботи не є багато і дружина відповідача - ОСОБА_8 працює по строковому трудовому договору лише один раз в рік з вересня по грудень щорічно на виробничому сезоні цукроваріння ТзОВ «Радехівський цукор». Окрім того, із відповідачем ( ОСОБА_4 ), його дружиною - ОСОБА_8 та їхньою малолітньою дочкою - ОСОБА_7 , разом проживає і малолітня дочка дружини від першого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , учениця 6-го класу Павлівської ЗОШ. Фактично сім`я з числа 4-х осіб, а саме: відповідача - ОСОБА_4 , дружини відповідача - ОСОБА_8 , дочки відповідача- ОСОБА_7 , дочки дружини - ОСОБА_9 , проживаючи за однією адресою, живуть за невеликий сімейних бюджет, в основному зароблений дружиною ОСОБА_8 . Малолітні діти, які перебувають на утриманні у відповідача потребують постійного матеріального забезпечення, так як відвідують школу, харчуються в ній, потребують придбання підручників, зошитів, інших канцтоварів, одягу, регулярно також хворіють, що також потребує придбання ліків та вітамінів. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.28-32).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, оскільки несплата аліментів - це злочин. Відповідач вигнав дітей на вулицю, вона як бабуся їх приютила, годувала та надає кошти на їх утримання. Відповідач не хворіє, він працює неофіційно і має можливість сплачувати дитині аліменти, також має транспортні засоби та житловий будинок. Відповідач має іншу дружину, тому діти йому в даний час непотрібні. Внук навчається у навчальному закладі на державній формі, проте весь час несе витрати по 2500 гривень за практику. Звертала увагу суду, що відповідач сину і дочкам аліментів не платив. В даний час позивач по справі перебуває за межами України на заробітках, опікунства над внуком встановленого вона не має, але вона ним весь час опікується.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив в задоволенні їх відмовити, оскільки він не має змоги платити аліменти, так як не працює, хворіє на має на утриманні двоє малолітніх дітей.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в відзиві на позовну заяву та додатково пояснив, що безпідставними є твердження представника позивача про несплату аліментів, оскільки відповідач дітям платив аліменти. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України суд може стягнути матеріальну допомогу на дитину, яка продовжує навчатись за умови, що відповідач може таку надати. Відповідач не має змоги сплачувати допомогу, оскільки на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, відповідач хворіє та регулярно здійснює операції по видаленні гнійного абсцесу. Дружина відповідача працює лише по сезонних роботах. Доказів, що син потребує допомоги, мама якого перебуває за кордоном на заробітках, та доказів, що відповідач має можливість таку надати суду не подано. Крім цього, просив звернути увагу у якому будинку проживає відповідач (фото якого долучено до матеріалів справи), що відповідач не має жодних статків для розкоші, а лише сім`я виживає як може. Відповідач не працює, перебивається періодичними заробітками, щоб прогодувати сім`ю. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд встановив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданого 10.05.2002 року Радехівським відділом РАГС РУЮ Львівської області (а.с.11).

З довідок №238 від 17.09.2019 року та №631 від 05.03.2020 року, виданих Вищим професійним училищем № 20 м.Львова, вбачається, що ОСОБА_5 навчається у Вищому професійному училищі № 20 м.Львова (І рівня акредитації) на І курсі (за програмою ТУ) денного (вечірнього, заочного) відділення за професією Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування. Термін навчання з 02.09.2019 р. по 31.03.2021 р. і не знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с.3-4).

Відповідно до довідки №365 від 15.04.2020 року, виданої виконкомом Павлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_2 . Син ОСОБА_10 знаходиться при матері (а.с.5).

ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.40).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано 29 серпня 2012 року, згідно рішення Радехівського районного суду Львівської області (а.с.33).

З ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно, що підтверджується копією рішення Радехівського районного суду Львівської області від 12.10.2012 року (а.с.34).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.05.2020 року становить 0,00 грн. (а.с.35 - зворот).

Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 , виданого 22 лютого 2017 року, ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_6 , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (а.с.36).

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_5 , виданого повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області 26.02.2015 року (а.с.37).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками її є ОСОБА_13 та ОСОБА_6 (а.с.41).

Згідно довідки №1122 від 28.12.2020 року, ОСОБА_4 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 і склад його сім`ї: ОСОБА_8 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_9 - дочка дружини, ОСОБА_7 - дочка (а.с.40).

Відповідно копії Трудової книжки, серії НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_4 , останній не перебуває в трудових відносинах (а.с.38 - зворот).

З копії Трудової книжки, серії НОМЕР_6 , вбачається, що 25.12.2020 року ОСОБА_8 звільнена в зв`язку з закінченням строку договору, п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.39).

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За правилами ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але е меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 20.05.2020 року по справі №635/1139/17.

Отже в розумінні ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, покладено на обох батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно положень ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте доказів того, що відповідач є працездатним, працює і має сталий дохід у виді зарплати та рівень такого доходу є високим; наявності у відповідача нерухомості, транспортних засобів, вартісного рухомого майна тощо, що могло б бути враховано судом при вирішенні спору, позивачем суду не надано. Такі доводи представника позивача є голослівними і жодним чином не підтвердженими.

Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд вважає, що немає підстав для висновку про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові, який продовжує навчання, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову про стягнення аліментів позивачем не понесені. Також у суду відсутні відомості про понесення судових витрат відповідачем. За таких обставин, судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави на підставі ч.6 ст.141 ЦПК.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,279 ЦПК України та ст.ст.182,199 Сімейного кодексу України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 1 лютого 2021 року.