Ухвала

03 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 495/6053/19

провадження № 61-1694ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу малого підприємства «Аліса» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до малого підприємства «Аліса», Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, позовні вимоги

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до малого підприємства «Аліса» (далі - МП «Аліса»), Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна задоволено.

Виділено в натурі 52/100 частки нежитлових будівель, розташованих

за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 717,7 кв. м., що складається в цілому

із спального корпусу літ. «А», загальною площею 375,1 кв. м., будівля їдальні літ. «Б», загальною площею 300,5 кв. м., будівля їдальні літ. «С», загальною площею 42,1 кв. м., вбиральня літ. «Ц», № 1, 2 ємкості для води, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках на праві приватної (спільної часткової) власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2005 року серії ВСК № 051733, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтиною І. В. та зареєстрованого в Реєстрі

за № 4248.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках, а саме по 1/2 частині кожному, право власності на будівлю їдальні літ. «Б», загальною площею 300,5 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці орієнтовною площею 0,70 га.

Виділено в натурі 4/100 частки нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 717,7 кв. м., що складається у цілому

із спального корпусу літ. «А», загальною площею 375,1 кв. м., будівля їдальні літ. «Б», загальною площею 300,5 кв. м., будівля їдальні літ. «С», загальною площею 42,1 кв. м., вбиральня літ. «Ц», № 1, 2 ємкості для води, які належать ОСОБА_3 на праві приватної (спільної часткової) власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2005 року серії ВСК

№ 051733, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сминтиною І. В. та зареєстрованого в Реєстрі за № 4248 з припиненням права спільної часткової власності.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівлю їдальні літ. «С», загальною площею 42,1 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці орієнтовною площею 0,20 га.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , МП «Аліса» на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

28 січня 2021 року МП «Аліса» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року (надійшла до суду

01 лютого 2021 року), вякій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Зареєстрована постанова в Єдиному державному реєстрі судових рішень 30 грудня

2020 року, а оприлюднена 31 грудня 2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження на один день.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник не заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке було б підтверджено належними доказами поважності причин пропуску.

Отже особі, яка подала касаційну скаргу необхідно надати клопотання про поновлення процесуального строку для подачі касаційної скарги та докази, які б підтвердили поважність причини пропуску процесуального строку для подачі касаційної скарги (вказати дату отримання повного судового рішення, підтвердивши це доказами).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Оскільки до касаційної скарги не надано клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідних доказів.

Також касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга МП «Аліса» не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України доданий до касаційної скарги документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 3 363,20 грн, однак він не підтверджує сплату судового збору у повному розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання щодо вимог майнового характеру (відсутнє визначення вартості об`єктів нерухомого майна), тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову або інші належні докази).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу малого підприємства «Аліса» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня

2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до

05 березня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць