Єдиний унікальний номер справи 477/1048/13-ц
Провадження № 22-ц/812/137/21 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі представника товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» - Луцишина Я.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Жовтневим районним судом Миколаївської області 22 жовтня 2020 року, під головуванням судді Полішко В.В., в приміщені цього ж суду, за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» про заміну сторони виконавчого провадження у справі №477/3137/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 0,

В С Т А Н О В И Л А:

20 серпня 2020 року товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» області (далі ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» ) звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області із заявою про заміну сторону виконавчому провадженні, у зв`язку з укладанням договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 листопада 2019 року №2083/К з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

В обґрунтування заяви зазначало, що 28 серпня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0.

ОСОБА_1 за договором поруки, виступила поручителем по ньому.

Через неналежне виконання позичальником та поручителем умов договорів, рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 0 від 28 серпня 2008 року в розмірі 336 419 гривень 13 копійок та понесені судові витрати.

Вказане рішення набрало чинності та перейшло на стадію примусового виконання.

На сьогодні воно так і залишається невиконаним та перебуває на виконанні у Вітовському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

15 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К, в тому числі і за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 0.

Посилаючись на викладене, просило замінити стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», у зв`язку з переходом до нього прав кредитора відповідно до договору відступлення права вимоги.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2020 року заяву задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на нового ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» (, місцезнаходження: пр-т. Степана Бандери, 28-А, м.Київ, 04073) у виконавчому провадженні по виконанню виконавчих листів у справі 477/1048/13-ц, виданих Жовтневим районним судом Миколаївської області 19 серпня 2014 року: про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 0 у сумі 336 419 (триста тридцять шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 13 копійок та про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» судового збору.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи заяву, суд 1 інстанції виходив з того, що ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» та прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором № 0 від 28 серпня 2008 року, а тому має законні підстави вимагати заміни стягувача.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом І інстанції, його висновки вважає вірними, обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення статті 12 ЦПК України передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Оскільки, виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст.6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, №60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Європейського суду, прийнятому у справі «Soering проти Сполученого королівства», де зазначалося, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд).

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами тавиконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі і на завершальній його стадії виконання рішення.

За загальним правилом, суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Аналогічна за змістом норм викладена в ст. 442 ЦПК України, яка стосується стадії виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 названої статті у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно із ч. 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

У зв`язку з такою заміною боржника відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус як сторони виконавчого провадження і відбувається заміна сторони.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником у зобов`язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України.

Так, за пунктами 3-5 названої статі, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд не може ігнорувати покладений на нього цивільно-процесуальним законом обов`язок повідомляти сторони про розгляд справи, бо інше, було б істотним порушенням права особи на її особисту участь у судових засіданнях, де розглядається питання щодо неї, її прав та інтересів; де вона може подати докази та брати участь у їх дослідженні; ставити питання іншим учасникам справи.

З огляду на викладене, заміна сторони у цивільному правовідношенні, яке врегульоване судовим рішенням можливе як до відкриття виконавчого провадження так і після відкриття.

Різниця лише у тому, що в першому випадку заміняється сторона у виконавчому листі, а у другому сторона у виконавчому провадженні.

При цьому, і у першому випадку, і у другому обов`язковою умовою, що постановляючи ухвалу про заміну, суд не вправі змінювати суті рішення, додаючи до нього будь які висновки, що по іншому висвітлюють резолютивну частину рішення.

З матеріалів справи вбачається,що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2014 року, з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 0 від 28 серпня 2008 року в розмірі 336 419 гривень 13 копійок та понесені судові витрати (т. 1 а.с. 101-104, 133-134).

Вказане рішення набрало законної сили та перейшло в стадію виконання.

19 серпня 2014 року копія рішення та чотири виконавчі листи №2/477/639/13 отримані в суді представником позивача. На сьогодні вони перебувають на виконанні у Вітовському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

15 листопада 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К, в тому числі і за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 виступила поручителем за вказаним кредитним договором (т.1 а.с. 187-191).

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 2019 (т. 1 а.с. 192-193).

Згідно витягу з додатку № 1 до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 28 серпня 2008 року, поручителем за яким, зокрема є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 194).

Таким чином, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження від 27 липня 2020 року, виконавчі листи від 19 серпня 2014 року у справі №2/477/108/13-ц перебувають на виконанні у Вітовському районному відділі державної виконавчої служби ПМУМЮ (м. Одеса), відкрите виконавче провадження №45217828 та 56494444 з основного боргу та № 45217729 судового збору (т. а.с. 195-196, 197-198, 199-200)

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, звернув належну увагу на передбачені законом підстави для заміни сторони у виконавчому проваджені, дав оцінку всім доказам, а тому оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Заміна кредитора у зобов`язанні не змінює обсяг прав та обов`язків боржників, здійснюється без їх згоди, що не позбавляє їх права на захист своїх прав у передбаченому законом порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не є фінансовою установою, а тому не міг набути статусу кредитора за кредитним договором, то такі доводи судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки є помилковим тлумаченням стороною норм діючого законодавства.

Оскаржена відповідачем процесуальна дія, веде лише до процесуальної тяганини у справі, що є неприпустимим.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись статями 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді : Н.В. Самчишина

С.Ю Колосовський

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.