Справа № 716/1551/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2021 Заставнівський районний суд Чернівецькоїобласті в складі:

головуючого судді - Пухарєвої О.В.,

з участю

секретаря судових засідань -Кульки О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представникавідповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради, Заставнівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заставнівської об`єднаної територіальної громади, Заставнівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається на те, що він з 1 січня 1992 року по 17 березня 1999 року працював в агрофірмі «Маяк» Заставнівського району. 17.03.1999 його звільнено з роботи агрофірми «Маяк» у зв`язку і створенням СВК «Вербівці» і цього ж дня прийнято на роботу та в члени СВК «Вербівці». 28.02.2005 його звільнено з роботи з СВК «Вербівці» за власним бажанням, проте не виключено з членів СВК «Вербівці».

У 1995-1996 роках проводилося розпаювання колективних земель агрофірмою «Маяк», проте його не було включено до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай). Про порушення свого права він дізнався від знайомого юриста 25.05.2020, хоча раніше його усно повідомляли, що він не включений до списків осіб, які мають таке право.

Через невнесення його прізвища до списку пайовиків, він не має можливості підтвердити своє право на земельну частку (пай) та зареєструвати право власності на це майно, хоча в с. Вербівці Заставнівського району Чернівецької області наявна земля запасу. З метою захисту порушеного права позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,00 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності (земель запасу, резервного фонду) на території с. Вербівці Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської ОТГ, на яку він має право, як член колишніх агрофірми «Маяк» та СВК «Вербівці».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну вимогу підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

За клопотанням позивача уточнено назву відповідача Заставнівська міська рада, оскільки саме орган місцевого самоврядування має вирішувати питання про виділ земельної ділянку (паю).

В судове засідання представник відповідача Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області не з`явився, в заяві до суду зазначив, що Заставнівська РДА є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки на даний час, з прийняттям ЗУ від 10.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрощення в Україні», який набув чинності з 01.01.2019, питання щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості ) не належать до повноважень районної державної адміністрації .

Представник відповідача Заставнівської міської ради в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що питання щодо виділення земельної частки (пай) вирішується сесією

Заставнівської міської ради, проте позивач ОСОБА_1 до Заставнівської міської ради із даним питанням не звертався, хоча звернувся до в.о. старости Вербовецького старостинського округу, який не уповноважений одноособово вирішувати зазанчене питання.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що до 11.11.2020 виконував обов`язки старости Вербовецького старостинського округу №1 Застванівської об`єднаної територіальної громади. Позивач звертався до нього із заявами про вирішення питання про виділ йому земельної ділянки в порядку розпаювання земель, яке проводилось в 1995-1996 роках агрофірмою «Маяк» с. Вербівці. На вказані звернення ОСОБА_1 він надав відповіді. Крім того свідок вказав, що знає ОСОБА_1 , оскільки він працював електриком в агрофірмі «Маяк». Розпаювання земель здійснювалося комісією, яка створювалася в агрофірмі «Маяк», на підставі списків претендентів. Він був членом цієї комісії, а не головою комісії. В списки були включені ті особи, які навчались, проходили військову службу, пенсіонери та всі ті, хто був працюючим членом агрофірми. Списки осіб, включених до розпаювання було вивішено на «Дошці оголошень» упродовж трьох місяців для ознайомлення. Чи був включений до зазначених списків позивач ОСОБА_1 йому не відомо.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідка, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.04.1992, ОСОБА_1 01.01.1992 був прийнятий на роботу в агрофірму «Маяк» Заставнівського району по спеціальністі електромонтер. 17.03.1999 звільнений з роботи в агрофірмі «Маяк» у зв`язку із створенням СВК «Вербівці». 17.03.1999 прийнятий в члени СВК «Вербівці» на роботу по спеціальності електрик. 28.02.2005 звільнений з роботи за власним бажанням по ст.38 КЗпП України ( а.с. 14-16).

З архівної довідки №02-16/51 від 13.10.2020 та книги трудового стажу вбачається, що ОСОБА_1 з лютого по грудень 1996 дійсно працював на посаді електрика в колишній агрофірмі «Маяк» с. Юрківці Застанівського району Чернівецької області, в 1995 році прізвище ОСОБА_1 значиться, проте відпрацьовані вихододні відсутні, наявні нарахування в місяці квітні 1995 року (а.с. 50-51) .

Із копії протоколів загальних зборів членів колгоспу агрофірми «Маяк» №1 від 12.02.1992 та протоколу засідання правління агрофірми «Маяк» від 09.03.1992 вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий у члени агрофірми та прийнятий у члени колгоспу та надання роботи електриком (а.с 72-83).

Із заяви та запиту на отримання публічної інформації від 29.05.2020, які адресовані в.о. старости Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської ОТГ Бондарчуку Г.Ю. вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертався із вимогою про виділення йому земельної частки (паю) у розмірі 2,00 га, що знаходиться в межах с Вербівці Заставнівського району Чернівецької області та вирішення питання щодо надання на його ім`я Заставнівською РДА встановленого зразка сертифікату на право на цю земельну частку (пай) шляхом звернення до останнього та надання інформації про: дату розпаювання земель агрофірми «Маяк» та СВК «Вербівці»; про розмір земельних ділянок, що розпайовувалися між членами агрофірми "Маяк" та СВК «Вербівці»; про загальний розмір земельних ділянок та їх розташування, що входять до земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність с.Вербівці Заставнівського району Чернівецької області на день подання цього запиту; чи включено ОСОБА_1 до відповідного списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю агрофірми «Маяк» та СВК «Вербівці».

Із листів в.о. старости Вербовецького старостинського округу №1 Заставнівської ОТГ №11,12 від 02.06.2020 вбачається, що розпаювання земель агрофірмою «Маяк» проводилося у 1995-1996 роках комісією, створеною загальними зборами членів агрофірми «Маяк». СВК «Вербівці» було створено в березні 1997 року шляхом виходу пайовиків- жителів с. Вербівці зі складу агрофірми «Маяк» за рішенням зборів самих пайовиків с. Вербівці.

Розмір земельної частки (паю) був встановлений в межах 1,7 га. Розмір земельного паю в натурі визначався проектною документацією.

Розмір та розташування земель запасу для можливого розпаювання визначався та відводився комісією та загальними зборами членів агрофірми «Маяк». На даний час на території Вербовецького старостинського округу земель запасу для можливого розпаювання не має.

Питаннями включення осіб до списку на розпаювання земель колективної власності займалася комісія, сформована загальними зборами агрофірми «Маяк». Списки претендентів на отримання земельного сертифікату на право на земельну ділянку було вивішено для загального аналізу. Усі претензії розглядалися комісією по розпаюванню. Вербовецький старостинський округ (на той час Вербовецька сільська рада) не брала участі в процесі розпаювання.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) та їх реєстрація проводилася Заставнівською райдержадміністрацією. (а.с. 21-22).

Також встановлено що на запит позивача про отримання публічної інформації, Відділом у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області листом від 04.09.2020 повідомлено, що загальний розмір земельних ділянок, що входять до земель запасу (резерву) с. Вербівці Заставнівського району Чернівецької області складає 44,9475 га, а також те, що відповідно до Додатку 1 до Державного Акту серії ІІ-ЧВ №000016 Списку громадян членів агрофірми «Маяк» ОСОБА_1 жителя с.Вербівці не включено до зазначеного списку.

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До даних спірних правовідносин мають застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу Президента України право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 №899-IV (далі Закон) право на земельну частку (пай) мають, в тому числі, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і у разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Аналіз вищенаведених норм законодавства (діючих на час розпаювання) свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа.

Згідно роз`яснень, викладених в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку(пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Умовою отримання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності є членство особи у відповідному сільськогосподарському підприємстві на момент передачі землі в колективну власність, яке є підставою для включення особи до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства.

Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акту формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради.

У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних права, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 1992 року, працюючи електриком в агрофірмі «Маяк» перебував в членах зазначеного КСП. Зазначене підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями: протоколу загальних зборів членів колгоспу агрофірми «Маяк» №1 від 12.02.1992 та протоколу засідання правління агрофірми «Маяк» від 09.03.1992 доказами, наданими представником відповідача, а не самого позивача.

Проте, суд позбавлений можливості встановити час одержання КСП, членом якого був позивач, Державного акту на право колективної власності на землю із зазначенням розмірів земель, що перебували у колективній власності агрофірми «Маяк» із визначенням розміру земельної частки (паю) між членами агрофірми на момент передачі землі у колективну власність цьому КСП.

Також суд звертає увагу на те, що відомості про не внесення позивача до списку осіб,що набувають права на земельну частку (пай), який додається до державного акта на право колективної власності на землю, містяться у відповіді Відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.2020 (а.с.23).

Проте, на підтвердження цього факту позивачем суду не надано Державного акту про право колективної власності на землю, що підлягала розпаюванню, в якому зазначено дату передачі у колективну власність землі агрофірми «Маяк» та Списку громадян членів агрофірми «Маяк», які набули право на земельну частку (пай) який додавався до даного державного акту.

Таким чином відомості, зазначені у відповіді Відділу у Заставнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 04.09.202 не містять повної інформації щодо предмету доказування.

Крім цього, суду не надано доказів, підтверджуючих: площу земельної ділянки, яка передавалася у колективну власність агрофірмі «Маяк» та відповідно розмір земельної частки (паю), визначеного розпорядженням Заставнівської районної адміністрації під час розпаювання зазначеного КСП.

При цьому до відповідей в.о. старости с. Вербівці на запит позивача про отримання публічної інформації №11,12 від 02.06.2020 суд ставиться критично, оскільки ця інформація є суперечливою та надана особою, неповноважною щодо вирішення питань, пов`язаних із розпаюванням земель агрофірми «Маяк» у зв`язку з тим, що Вербовецька сільська рада не брала участі в процесі розпаювання.

Отже, на підтвердження обставин та доводів позивача, що обґрунтовують його вимоги, щодо отримання агрофірмою «Маяк», членом якої він був на час розпаювання земель цього КСП, Державного акту на право колективної власності на землю та не включення позивача ОСОБА_1 до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), позивачем не надано відповідних належних та допустимих доказів, а відтак не доведено його право на отримання земельної частки (паю).

З огляду наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання судом права позивача на земельну частку (пай) із земель колективної власності (земель запасу, резервного фонду) на території с.Вербівці, як члена агрофірми «Маяк» та СВК «Вербівці» розміром 2.00 умовних кадастрових гектарів.

За таких обставин , позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню за недоведеністю.

На підставі ст.ст 22,23 ЗК ( в редакції 1990), ст.80 ЦК Української РСР, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-IV, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.02.2020.

Суддя О.Пухарєва