ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5956/21 Справа № 199/3152/20 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Депозитний договір № SAMDN3359 від 26.07.2013 року та Депозитний договір № SAMDN4020 від 21.08.2013 року.

Між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Депозитний договір № SAMDN3323 від 16.09.2013 року.

28.08.2015 року ОСОБА_1 , а 13.11.2015 року ОСОБА_2 зверталися із заявами до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення їм їх банківських вкладів, але протягом 2-х банківських днів ні відповіді, ні належних їм грошових коштів вони так і не отримали.

У зв`язку з чим, з урахуванням уточнень, позивачі просили суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN3359 від 26.07.2013 року з основною карткою № 7444: 3% у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за періоди: з 19.05.2016 (включно) по 19.05.2019 року (включно) та з 25.12.2019 (включно) до дня ухвалення судом рішення по даній справі; пеню в межах позовної давності у сумі: 2 698 835,63 гривень (94845,41 доларів США (сума протиправно утримуваних коштів)*28,4551 (курс НБУ станом на 24.12.2020 р.). Також стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN4020 від 21.08.2013 року, укладеним шляхом оформлення заяви № SAMDN4020 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 міс.», з основною карткою № 7538: 3% у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за періоди: з 19.05.2016 (включно) по 19.05.2019 року (включно) та з 25.12.2019 (включно) й до дня ухвалення судом рішення по даній справі; пеню в межах позовної давності у сумі: 418 671,04 гривень (1107185,28 RUB (сума протиправно утримуваних коштів)*0,37814 (курс НБУ станом на 24.12.2020 р.).

На користь ОСОБА_2 стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» за депозитним договором № SAMDN3323 від 16.09.2013 року, укладеним шляхом оформлення заяви № SAMDN3323 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 міс.», з основною карткою № 6171: 3% у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за періоди: з 19.05.2016 (включно) по 19.05.2019 року (включно) та з 25.12.2019 (включно) й до дня ухвалення судом рішення по даній справі; пеню в межах позовної давності у сумі: 3 251 315,01 гривень (114261,24 доларів США (сума протиправно утримуваних коштів)*28,4551 (курс НБУ станом на 24.12.2020 р.)).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN3359 від 26.07.2013 року:

- 3% у сумі 8 808,93 доларів США (94845,41*3/100*1130«днів»/365);

- пеню у сумі: 2 628 080,95 гривень (94845,41 доларів США * 27,7091 грн. курс НБУ станом на 09.03.2021 року).

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за депозитним договором № SAMDN4020 від 21.08.2013 року:

- 3% у сумі 102 831,73 RUB (1107185,28 *3/100*1130«днів»/365);

- пеню у сумі: 411 706,84 гривень (1107185,28 RUB * 0,37185 грн. курс НБУ станом на 09.03.2021 року).

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за депозитним договором №SAMDN3323 від 16.09.2013 року:

- 3% у сумі 10612,21 доларів США (114261,24*3/100*1130«днів»/365);

- пеню у сумі: 3 166 076,12 гривень (114261,24 доларів США * 27,7091 грн. курс НБУ станом на 09.03.2021 року).

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивачів ОСОБА_3 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що факт укладення позивачами договорів банківського вкладу (депозитних договорів) підтверджується витягом з електронного додатку до Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року, який 25.11.2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В..

Витягом з електронного додатку до Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по усім банківським договорам позивачів, які є предметом цієї справи. Він засвідчений уповноваженою особою головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та у ньому міститься наступна інформація: у колонці витягу № 1 (N п/н) зазначено порядковий номер запису про відповідний рахунок за відповідним банківським договором позивачів; у колонці витягу № 2 зазначено ПІБ позивачів; у колонці витягу № 3 зазначено повні номери банківських рахунків за договорами позивачів; у колонці витягу № 5 зазначено валюту кожного договору позивачів; у колонці витягу № 6 зазначено розмір зобов`язань банку перед позивачами по усіх їх банківських договорах станом на 17.11.2014 року; у колонці витягу № 7 зазначено розмір зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» перед позивачами по кожному їх банківському договору станом на 17.11.2014 року у національній валюті; у колонці витягу № 8 зазначено повні номери усіх банківських договорів позивачів; у колонці витягу № 11 зазначено курс НБУ станом на 17.11.2014 року за 1 долар США - 15,2601 гривень, за яким визначався еквівалент належних позивачам грошових коштів за їх договорами у національній валюті.

Позивачами також було надано суду копії їх банківських договорів та копії квитанцій про внесення ними коштів за даними договорами з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк») у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено:

- Депозитний договір № SAMDN3359 від 26.07.2013 року (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою, (картка рахунок по вкладу 7444), за умовами якого він вніс на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у початковій сумі 90 000 USD з правом поповнення (п.1 Договору) та щомісячним зарахуванням процентів (п.2 Договору), строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 8,5 % річних.

За умовами п. 6 Договору: (мовою оригіналу) «Если по окончанию срока вклада Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на один срок, указанный в разделе «Данные по вкладу» настоящего договора. Срок вклада продлевается неоднократно без Вашей явки в Банк. Новый срок вклада начинается со дня, следующего за датой окончания предыдущего срока вклада».

У п.18 депозитного договору № SAMDN3359 від 26.07.2013 року мовою оригіналу зазначено наступне: «При заключении договора Банком используется факсимильное воспроизведение подписи Председателя Правления Банка, а также воспроизведения оттиска печати Банка техническими печатными устройствами».

З копії квитанції від 26.07.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 було внесено 90 000 доларів США на рахунок № НОМЕР_1 , який є особовим рахунком за депозитним договором № SAMDN3359 від 26.07.2013 року (вклад «Стандарт на 12 місяців»). Копія зазначеної квитанції містить усі реквізити за якими можно повністю ідентифікувати відповідну банківську транзакцію.

Банківською випискою №10380431 від 03.09.2014 року по рахунку № НОМЕР_2 (повний номер рахунку № НОМЕР_1 ) за договором № SAMDN3359 від 26.07.2013 року також підтверджується факт укладення даного договору та факт внесення ОСОБА_1 у день укладання зазначеного договору грошових коштів 90 000 доларів США та підтверджується нарахування процентів за даним договором до 26.03.2014 року (день завершення повного місяця дії зазначеного договору у березні 2014 року). У ній зазначено, що розмір банківського вкладу з відповідними процентами станом на 26.03.2014 року складає 95 219,79 доларів США та з неї вбачається, що після 26.03.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти за даним депозитним договором. Зазначена виписка підписана шляхом використання факсимільного відтворення підпису уповноваженого представника Банку та печатки Банку за допомогою засобів електронного копіювання, що передбачено положеннями п. 1.1.3.2.28. та п. 1.1.3.2.29. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідно до положень п. 3.4.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначена виписка має юридичну силу.

- Депозитний договір № SAMDN4020 від 21.08.2013 року шляхом оформлення «Заяви № SAMDN4020 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 міс.» з основною карткою № 7538 (рахунок по вкладу № 7538), за умовами якого він вніс на особовий рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у початковій сумі 1 106 748,65 RUB з правом поповнення (п.1 Договору) та щомісячним зарахуванням процентів (п.2 Договору), строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 9 % річних.

За умовами п. 3 Договору (мовою оригіналу) «Если по окончанию срока вклада Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на один строк, указанный в разделе «Данные по вкладу» настоящего договора. Срок вклада продлевается неоднократно без Вашей явки в Банк».

Банківською випискою №10380431 від 03.09.2014 року по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 (повний номер рахунку № НОМЕР_3 ) за договором № SAMDN4020 також підтверджуються усі обставини укладення та виконання зазначеного договору: міститься деталізована інформація за період: з дня укладення зазначеного договору та внесення в цей же день 21.08.2013 року ОСОБА_1 грошових коштів 1 106 748,65 RUR (російських рублів) та до 21.03.2014 року (день завершення повного місяця дії зазначеного договору у березні 2014 року). У ній зазначено, що розмір банківського вкладу з відповідними процентами на 21.03.2014 року складає 1 114 389,76 RUR та з неї вбачається, що після 21.03.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти за даним депозитним договором. Зазначена виписка підписана шляхом використання факсимільного відтворення підпису уповноваженого представника Банку та печатки Банку за допомогою засобів електронного копіювання, що передбачено положеннями п. 1.1.3.2.28. та п. 1.1.3.2.29. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідно до положень п. 3.4.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначена виписка має юридичну силу.

16.09.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Депозитний договір № SAMDN3323 від 16.09.2013 року шляхом оформлення «Заяви № SAMDN3323 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 міс.» з основною карткою № 6171 (рахунок по вкладу № 6171) за умовами якого вона внесла на особовий рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти у початковій сумі 110 000 USD з правом поповнення (п.1 Договору) та щомісячним зарахуванням процентів (п.2 Договору), строком на 6 місяців з відсотковою ставкою 8 % річних.

За умовами п. 3 Договору (мовою оригіналу) «Если по окончанию срока вклада Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на один строк, указанный в разделе «Данные по вкладу» настоящего договора. Срок вклада продлевается неоднократно без Вашей явки в Банк».

З копії квитанції від 16.09.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 було внесено 110 000 доларів США на рахунок № НОМЕР_5 , який є особовим рахунком за депозитним договором № SAMDN3323 від 16.09.2013 року (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою № 6171.

Копія зазначеної квитанції містить усі реквізити за якими можна повністю ідентифікувати відповідну банківську транзакцію. Інформація, що міститься у зазначеній квитанції, відповідає інформації, що міститься у тексті депозитного договору № SAMDN3323 від 16.09.2013 року, укладеного шляхом оформлення «Заяви № SAMDN3323 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 міс.» з особовим рахунком по вкладу № 6171, за яким у день його укладання ОСОБА_2 було внесено 110 000 доларів США на № 6171.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивачів є доведеними та обґрунтованими, тоді як відповідач доказів на спростування позиції позивачів суду не надав, тому дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що суд першої інстанції за неповного дослідження та встановлення всіх обставин справи і на підставі неналежних доказів ухвалив незаконне оскаржуване рішення.

Проте, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

ОСОБА_1 до суду першої інстанції було надано деталізовані банківські виписки за його двома депозитними договорами, які були сформовані 03.09.2014 року працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» у відповідності до положень п.3.7.2. (до 2014 року - це п.3.4.2.2.) «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», а позивач роздрукував їх у «Приват-24» з відтворенням печатки за допомогою технічних друкувальних приладів та факсимільним підписом, що у відповідності до положень п.3.7.2. ( п.3.4.2.2.) «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» має юридичну силу без будь-яких додаткових мокрих печаток банку.

Верховний Суд сформував усталену судову практику стосовно юридичної сили іншого документа (банківських виписок), що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч.1 ст. 1059 ЦК України), який може бути доказом укладення банківського договору, а саме: Верховний Суд у кожній з наступних постанов: ВС від 29.04.2020 року по цивільній справі № 761/34628/15-ц (провадження № 61-4828св19); ВС від 07.04.2020 року по цивільній справі № 316/265/17 (провадження № 61-20111св19; ВС від 11.09.2019 року по цивільній справі №487/6896/16-ц (провадження №61-34239св18); ВС від 11.09.2019 року по справі № 591/678/16; ВС від 12.09.19 по справі № 234/3636/16-ц; ВС від 11.12.2019 року у аналогічній цивільній справі № 757/18978/18-ц (провадження № 61-19019св19), а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зазначив наступне: «…надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору».

Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача визнала факт укладання вказаних депозитних договорів та розмір вкладених коштів та нарахованих відсотків за договорами.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності у позивачів оригіналів банківського договору та оригіналів квитанцій є доведеним факт укладення банківського договору та внесення відповідних коштів на підставі інших документів, що відповідають вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ст.1059 ЦК України).

При цьому, відповідно до положень ст.1059 ЦК України, Витяг з електронного додатку до Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року також є належним доказом підтвердження факту укладення позивачами відповідних банківських договорів та підтвердження розміру відповідних грошових коштів на рахунках позивачів за їх банківськими договорами, адже АТ КБ «ПриватБанк» зазначив у ньому повну інформацію щодо банківського вкладу.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо безпідставного стягнення 3 % річних та розміру неустойки (пені) за порушення прав споживачів, колегія суддів не бере до уваги, зважаючи на таке.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було встановлено судом першої інстанції, 28.08.2015 року ОСОБА_1 , а 13.11.2015 року і ОСОБА_2 зверталися з заявами до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення їм їх банківських вкладів на умовах їх договорів,що визнається відповідачем та підтверджується відповідними заявами позивачів. Але протягом 2-х банківських днів (як це передбачено умовами депозитних договорів) належних їм грошових коштів вони так і не отримали. Тому через 2 банківські дні після дня звернення позивачів: з 30.05.2015 року відносно ОСОБА_1 та з 15.11.2015 року відносно ОСОБА_2 розпочалося порушення відповідачем умов їх договорів та порушення їх прав споживачів банківських послуг. Тобто, з цих дат (без врахування позовної давності) позивачі мають право на нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України) та стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг (ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Визначаючи період нарахування 3% річних за договорами позивачів, суд першої інстанції погодився з періодом, який визначено самим відповідачем у його відзиві на уточнену позовну заяву, а саме: з 18.05.2017 року по 19.05.2019 року (731 день) та з 25.12.2019 року та 27.01.2021 року (399 днів) - всього 1130 днів (731+399=1130).

З цим же періодом погодився і представник позивачів, яким 19.01.2020 року до суду було подано розрахунок 3% річних та пені з врахуванням зазначеного періоду.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірах відповідно до розрахунку представника позивачів за зазначений період, який визначено відповідачем.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що згідно із ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивачі є споживачами фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки, стягнення судом неустойки (пені) саме у розмірі утримуваних банком коштів є справедливим та добросовісним, а також повністю відповідає принципу співмірності.

Таке стягнення судом пені у розмірі, утримуваних банком коштів вкладників, відповідає судовій практиці Верховного Суду по аналогічних справах: постанова від 20.03.2019 року Великої палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц; постанова від 21.08.2019 року Великої палати Верховного Суду по цивільній справі № 727/9352/17; постанова від 20.12.2019 року по цивільній справі № 757/70995/17-ц; постанова від 20.03.2019 року ВС у справі № 761/24461/15-ц; постанова від 01.10.2018 року у справі № 761/42169/16-ц; постанова від 05.12.2018 року у справі № 369/8423/16-ц.

В своїй апеляційній скарзі апелянт також посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За вимогами ч.2 ст.1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно вимог ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

В матеріалах справи міститься довідка від 25.11.2020 року, засвідчена головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В., якою «АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт виконання Банком у повному обсязі зобов`язань, щодо перерахування на рахунки ТОВ «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 та витягу з електронного додатку до цього договору.

Тобто, даний факт є підтвердженням порушення банком своїх зобов`язань за банківськими договорами позивачів ще з 17.11.2014 року, коли кошти вкладників було передано ТОВ ФК «Фінілон».

Отже, враховуючи вищезазначене, «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку, є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того, «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року» також є нікчемним відповідно до положень ст. 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ ФК «Фінілон», є належним відповідачем по даній справі при чому незалежно від того дійсним чи нікчемним є договір «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку.

Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова