Провадження № 2/712/3298/21
Ухвала

Іменем України

02 грудня 2021 року м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання правочину недійсним.

Позов обґрунтований тим, що позивач у вересні 2021 року отримала інформацію з Українського бюро кредитних історій про те, що хтось без її відома, використовуючи її персональні дані нібито отримував споживчі кредити у різних мікрофінансових організаціях, в тому числі у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», на підставі чого звернулася із заявою про вчинення злочину до Черкаського районного Управління поліції ГУНП в Черкаській області. Згідно її заяви зареєстроване кримінальне провадження №0001656 від 18.09.2021 року за ч.1 ст.355 КК України. Позивач стверджує, що жодних дій щодо отримання вищевказаної позики не вчиняла, одноразовий ідентифікатор не отримувала і не вводила, так як станом на 08.08.2021 року сім карткою з номером НОМЕР_1 ПрАТ «Київстар» не користувалася з невідомих для неї причин, електронною поштою ІНФОРМАЦІЯ_1 ніколи не користувалася, жодних банківських рахунків в АТ «Таскомбанк» не мала та грошових коштів в сумі 8000 від відповідача не отримувала.

За таких обставин, вказувала, що наявні підстави згідно ст.203, 215 ЦК України для визнання правочину недійсним та встановлення того, що він не створює для позивача юридичних наслідків.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що справа не підсудна Соснівському районному суду м. Черкаси, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду.

За правилами загальної підсудності згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з частиною 3 статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» ( рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року).Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви відповідачем є Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» - м. Київ, вул.Лейпцизька, 15-Б, тобто відповідач знаходиться в м.Київ, що поза межами загальної територіальної підсудності Соснівського районного суду м.Черкаси згідно ст.27 ЦПК України.

Вирішуючи питання наявності підстав для застосування правил альтернативної підсудності за ч.5 ст.28 ЦПК України щодо права позивача на пред`явлення позову про захист прав споживачів за місцем проживання чи перебування позивача, слід виходити з такого.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб позов стосувався захисту прав споживача, такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг.

Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

В статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено основні права громадян як споживачів, а саме це права споживачів на належну якість продукції та обслуговування; на безпеку продукції; на необхідну достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника; на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; на обмін товару неналежної якості.

Отже, позов є таким, що пов`язаний з порушенням права споживача, коли порушене, оспорюване або невизнане право, з захистом якого позивач звернувся до суду, передбачено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у позовній заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

Приписами ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про захист прав споживачів» особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.

Позивачка в своєму позові зазначає, що вона не отримувала та не зверталася до позивача з приводу отримання кредиту, тобто не є споживачем або отримувачем фінансових (кредитних) послуг.

Відтак, правовідносини, що виникли між сторонами та з приводу яких позивачка звертається до суду, а саме визнання правочину недійсним внаслідок відсутності волевиявлення сторони - не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» тощо.

Тому відсутні підстави для застосування правил щодо поданого позову альтернативної підсудності за ч.5 ст.28 ЦПК України.

Виходячи з аналізу положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про необхідність направлення означеної справи для розгляду по суті за підсудністю до суду, якому ця справа територіально підсудна, в силу вимог ст.ст.30, 31 ЦПК України, оскільки Соснівський районний суд м. Черкаси не є судом, повноважним згідно закону на розгляд даної справи та розгляд справи призведе до порушення права позивачки на справедливий судовий розгляд повноважним судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для передачі вказаної справи за підсудністю до належного суду, яким є Печерський районний суд м. Києва.

Керуючись ст. ст.30,31, 32 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Направити цивільну справу № 712/13033/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання правочину недійсним, за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарги на ухвалу можуть бути подані протягом 15 днів з дня її складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 02.12.2021

Суддя: Т.Є. Троян