УХВАЛА

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 391/369/19

провадження № 61-11301св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08 січня 2020 року в складі судді Мумига І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року в складі колегії суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І., Черненка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на початку грудня 2018 року він, від імені свого батька - ОСОБА_3 , який потребував лікування, звернувся до фермерського господарства «Компаніївський Агролан» з проханням виплатити гроші по договору оренди землі за 2020 рік, але отримав відмову на своє прохання. Згодом у батька з`явилася велика сума грошей, але він почав зловживати алкогольними напоями, а лікування відкладав. Після смерті

ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , він дізнався про існування спадкового договору та договору користування земельною ділянкою (емфітевзису). На підставі договору емфітевзису, який укладений на 99 років, ОСОБА_3 отримав 300 000,00 грн. Позивач вважає, що його батько фактично був змушений до укладення цих договорів через те, що він перебував у тяжкому моральному та фізичному стані, мав переломи хребців, міжхребцеву грижу, отримав хірургічне лікування перелому стегнової кістки у 2017 році, не міг самостійно рухатися, зловживав алкогольними напоями, неодноразово втрачав пам`ять. Позивач вважає, що зміст спадкового договору та договору емфітевзису його батьку був невідомий. Його батько в момент укладення договорів не усвідомлював значення своїх дій і діяв під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах. Окрім цього, розпоряджаючись своїм майном, батько не врахував інтересів інших членів сім`ї, а також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за спадковим договором.

Посилаючись на вказані обставини просив суд визнати недійсним спадковий договір від 22 грудня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Компаніївського нотаріального округу Солодовою Л. А.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що волевиявлення ОСОБА_3 на укладення спадкового договору було вільним та відповідало його волі. Договір укладений сторонами з метою реального настання правових наслідків. Позивачем не доведено, що на час укладення договору його батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оскільки за життя ОСОБА_3 , як сторона договору, не оспорював його, то позивач не може посилатися

в обґрунтування своєї вимоги на те, що сторона діяла під впливом тяжкої обставини.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову, заявленого з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України. Щодо висновків суду першої інстанції в частині позову, заявленого з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, суд апеляційної інстанції суд виходив із того, що матеріали справи не містять даних про наявність у ОСОБА_3 інвалідності, його немічність або гостру потребу

у сторонньому догляді. У справі відсутні відомості про наявність у нього потреби у дорогому лікуванні. Суд дійшов до висновку, що укладення спадкового договору був свідомий і вільний вибір ОСОБА_3 . Твердження позивача, що його батько був вимушений укласти спадковий договір під тиском хвороби

є непереконливим. Крім того, суд не вбачає підстав вважати, що спадковий договір був укладений ОСОБА_3 на невигідних для нього умовах, так як позивач не довів наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду відчужувача.

Аргументи учасників справи

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили усіх юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат справи,

а тому дійшли висновків, які не відповідають обставинам справи.

Апеляційний суд порушив норми процесуального права, а саме не дослідив зібрані у справі докази, в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України у справі

№ 6-551цс16 та у справі № 569/8845/16-ц.

У вересні 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що суди обґрунтовано виходили з того, що наведені позивачем обставини укладення оспорюваного правочину не можуть бути підставою для застосування статті 233 ЦК України, тому просить оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року провадження № 6-551цс16 та

у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі № 569/8845/16-ц).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК Українипідставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 листопада 2017 року ОСОБА_3 була здійснена хірургічна операція з приводу лікування перелому лівої стегнової кістки.

16 липня 2018 року було здійснено комп`ютерну томографію поперекового відділу хребта ОСОБА_3 , якою встановлено наявність патологічних переломів тіл хребців 3 - 4 ст на фоні дифузного стеопатозу, дегенеративні дифузні зміни, спондилоартроз поперекового відділу, протрузї дисків, грижа.

22 грудня 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області Солодовою Л. В., про що в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій вчинено запис за № 1345.

Згідно з умовами цього договору ОСОБА_3 передає у власність

ОСОБА_2 після своєї смерті земельну ділянку площею 7,4404 га, що розташована на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, кадастровий номер :02:000:0218 для сільськогосподарських потреб та з цільовим призначенням ведення сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка становила 275 044,00 грн. Натомість на набувача покладаються такі обов`язки: у разі необхідності забезпечити відчужувача медикаментами та проводити лікування; після смерті відчужувача провести його поховання. Відчужував уповноважив здійснювати контроль за виконанням набувачем обов`язків за договором ОСОБА_4

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок хронічної серцевої недостатності та ішемічної хвороби серця.

05 лютого 2019 року приватний нотаріус Компаніївського районного нотаріального округу Солодова Л. А. відкрила спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги за законом.

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений

у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не

є подібними, то касаційне провадження закривається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі (є аналогічними) предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (див. постанови Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18), від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц (провадження № 14-82цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц (провадження № 14-285цс18), від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

У справі, що переглядається, предметом спору є вимога про визнання недійсним спадкового договору з підстав, передбачених статтями 225, 233 ЦК України, заявлена спадкоємцем відчужувача за оспорюваним договором. Встановлені фактичні обставини: спадкодавець (відчужувач) мав незадовільний стан здоров?я на момент укладення оспорюваного договору;матеріали справи не містять даних про наявність у спадкодавця інвалідності, його немічність або потребу у сторонньому догляді; спадкодавець мав дітей та дружину і міг розраховувати на отримання від них допомоги, отримував пенсію; на підставі договору емфітевзису, укладеного одночасно з оспорюваним спадковим договорим, отримав плату в сумі 300 000,00 грн; відчужувач за життя вказаний договір не оспорював.За таких обставин суди зробили висновок, що укладення спадкового договору було свідомим і вільним відчужувача (спадкодавця),

і позивач не довів наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду відчужувача.

У справі № 61-551цс16 позивач звернувся із позовом про визнання недійсним договору дарування спірної частини будинку, укладеного між сторонами спору,

з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України. У зазначеній справі суди встановили, що позивач, від імені якої укладено договір дарування на підставі виданої нею довіреності на право розпорядження єдиним її житлом, була людиною похилого віку та особою з інвалідністю першої групи, потребувала за станом здоров`я стороннього догляду, який здійснювала її дочка; дочка

у критичному стані була госпіталізована до лікарні, де була прооперована та перебувала тривалий час на лікуванні; витрати на лікування понесла відповідач. Висновок Верховного Суду України: правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

У справі № 569/8845/16-ц предметом спору є вимога про визнання недійсним спадкового договору, укладеного між сторонами спору, з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України. Суди встановили, що позивач є людиною похилого віку, має тяжку хворобу, є особою з інвалідністю 2 групи, потребує за станом здоров`я стороннього догляду, не має близьких родичів, перебуває на обліку

в Територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Рівного і його обслуговування тривалий час здійснювала відповідач

і саме у цей період він підписав спадковий договір із відповідачем, від якої він був залежний як від соціального працівника в силу стану свого здоров`я, віку та обставин, в яких він опинився, користуючись її послугами, що вплинуло на його волевиявлення, яке не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. За таких обставин суди дійшли висновку про визнання спадкового договору недійсним, оскільки оспорюваний договір укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для позивача умовах, а його волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором. Про те, що укладений договір не відповідав волевиявленню позивача свідчить той факт, що вже 21 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання спадкового договору.

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені

у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року провадження

№ 6-551цс16 та у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі

№ 569/8845/16-ц та на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 та

у постанові Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі № 569/8845/16-ц, на які посилався позивач у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не

є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження з цієї підстави. Оскільки суд касаційної інстанції зробив висновок про закриття касаційного провадження з підстав, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для висновку про те, що судом порушено норми процесуального права - частини третьої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 08 січня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі № 391/369/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат