печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засідання у м. Києві у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, третя особа Національне агентство з акредитації України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

I. Позиції учасників справи.

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому, враховуючи уточнення від 18 грудня 2019 року, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 81-п від 15 листопада 2019 року про його звільнення з посади Голови Національного агентства з акредитації України з 18 листопада 2019 року, поновити на вказаній посаді з 19 листопада 2019 року, допустивши негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідачем було безпідставно розірвано в односторонньому порядку контракт за нібито порушення позивачем його умов, проте останній сумлінно виконував свої посадові обов`язки і підстави для його звільнення були відсутні.

У відзиві сторона відповідача позов не визнала, заперечувала проти доводів позивача, вказуючи, що Міністром Мінекономрозвитку за результатами розгляду Аудиторського звіту звільнено ОСОБА_2 з посади Голови НААУ 18 листопада 2019 року з підстав, передбачених контрактом, пунктом 8 статті 36 КЗпП України, відповідно до наказу Мінекономіки від 15 листопада 2019 року № 81-п. Так, в аудиторському звіті встановлено факти порушення законодавчих актів, що відповідно до п.п. р) п. 5.3 контракту від 30 грудня 2015 року № 44, укладеного сторонами, є підставою для звільнення. У Мінекономіки виникає право розірвати контракт за умови наявності самого лише факту недотримання фінансового та бюджетного законодавства.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якому наголосив, що відповідачем так і не надано належних, допустимих та достатніх доказів, на підставі якого пункту та підпункту контракту було припинено трудовий договір між сторонами, згідно з наказом про звільнення не вказано, які саме обставини або дії позивача як Голови НААУ стали підставою для дострокового розірвання контракту.

II. Процесуальні дії та рішення суду.

11 грудня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку 12 грудня 2019 року передано судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

23 грудня 2019 року, після усунення недоліків у позовній заяві, на виконання ухвали суду від 16 грудня 2019 року, ухвалою суду відкрито провадження у справі для розгляду у спрощеному порядку /т. ІІ а. с. 76-77/.

27 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позов /т. ІІ а. с. 82-114/.

02 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив /т. ІІ а. с. 110-113/.

06 лютого 2020 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 , який призначений наказом від 15 листопада 2019 року № 82-п виконуючим обов`язки Голови Національного агентства з акредитації України - посада, яку займав позивач до звільнення.

25 серпня 2020 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_4 , який займав посаду Голови Національного агентства з акредитації України з 20 травня 2020 року.

26 січня 2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшли письмові пояснення від відповідача, у яких повідомлено, що 30 грудня 2020 року строк дії контракту від 30 грудня 2015 року № 44, укладеного сторонами, що унеможливлює поновлення позивача на посаді, у разі визнання звільнення незаконним.

27 січня 2021 року на електронну пошту суду направлено клопотання про розгляд справи без участі представника, сторона заперечує проти задоволення позову ОСОБА_2 і просить відмовити.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав і просив задовольнити з підстав наведених у заявах по суті.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 27 січня 2021 року судом було отримано заяву про розгляд справи без представника сторони.

Представник третьої особи у справі заперечував проти задоволення позову, просив відмовити.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, пояснення представника третьої особи у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

III. Фактичні обставини справи.

Сторони перебували у трудових відносинах з 30 грудня 2015 року по 18 листопада 2019 року на підставі укладеного контракту між Головою Національного агентства з акредитації України та Мінекономрозвитку /т. І а. с. 14-20/.

Так, відповідно до наказу з особового складу № 208-п від 30 грудня 2015 року ОСОБА_2 було призначено Головою Національного агентства з акредитації України як такого, що пройшов конкурсний відбір на цю посаду, на термін та на умовах, визначених контрактом /т. І а. с. 13/.

30 грудня 2015 року сторонами укладено контакт № 44 строком дії п`ять років - по 30 грудня 2020 року, згідно з яким Голова [ОСОБА_2 ] зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію НААУ здійснювати поточне управління НААУ, забезпечувати високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за НААУ державного майна, а Мінекономрозвитку зобов`язується створювати необхідні умови для матеріального забезпечення й організації праці Голови /т. І а. с. 14-20/.

Відповідно до пункту 2.8.2. контракту Мінекономрозвитку має право звільняти Голову у разі закінчення строку дії контракту чи достроково за вимогою Голови, а також у разі порушень законодавства і невиконання умов цього контракту та з інших підстав, передбачених законодавством.

Наказом з особового складу № 81-п від 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 звільнено з посади Голови НААУ 18 листопада 2019 року, з підстав, передбачених контрактом, згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Підставою у спірному наказі зазначено аудиторський звіт про результати планового внутрішнього аудиту відповідності НААУ від 20 серпня 2019 року № 5202-03/4 /т. І а. с. 21/.

Стороною відповідача уточнено, що підставою, передбаченою контрактом, для звільнення з посади позивача є п.п. р) п. 5.3 контракту від 30 грудня 2015 року № 44, згідно з яким Голова може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний, за ініціативою Мінекономрозвитку, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення строку його дії у разі недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції України та її територіальних органів, служби внутрішнього аудиту Мінекономрозвитку /т. ІІ а. с. 86, 96/.

Відповідно до п. 2 операційного плану діяльності внутрішнього аудиту на 2019 рік, затвердженого Першим віце-прем`єр-міністром України - Міністром економічного розвитку і торгівлі України 15 лютого 2019 року, наказів Мінекономрозвитку від 28 травня 2019 року № 903 «Про здійснення внутрішнього аудиту» від 09 липня 2019 року № 1168 «Про продовження строку здійснення планового внутрішнього аудиту відповідності в Національному агентстві з акредитації України» аудиторською групою Мінекономрозвитку було здійснено плановий внутрішній аудит відповідності НААУ з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2019 року.

Згідно з висновком Аудиторського звіту, проведеним дослідженням діяльності НААУ за 2017 рік, 2018 рік, 4 місяці 2019 року встановлено, що за рахунок розширення сфери діяльності НААУ, збільшення кваліфікованого та компетентного персоналу з акредитації, відбулось збільшення, виконаних робіт з акредитації, а також збільшення суми доходів, що позитивно вплинули на ефективність фінансово-господарської діяльності НААУ. За результатами аналізу фінансово-господарської діяльності НААУ встановлено незабезпечення ефективної господарської діяльності в частині незалежності від залученого капіталу. Крім того дослідженням сум дебіторської заборгованості та зобов`язань (кредиторської заборгованості) встановлено, що суми зобов`язань мають можливість повністю покрити дебіторську заборгованість, що свідчить, з одного боку, про можливість НААУ залучення в оборот більше коштів, а з іншої боку, НААУ необхідно виконувати свої зобов`язання (отримані виключно як авансові платежі) вчасно і в повному обсязі. Також встановлені деякі факти та недоліки, які негативно вплинули на ефективність фінансово-господарської діяльності НААУ /т. І а. с. 22-122/.

Серед зазначених в аудиторському звіті деяких фактів та недоліків, які негативно вплинули на ефективність фінансово-господарської діяльності НААУ:

- непогодження наказу про облікову політику із органом управління, чим недотримано вимоги пункту 1 наказу № 1213 та абзацу першого частини п`ятої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік»;

- непроведения дооцінки до справедливої вартості необоротних активів, що призвело до заниження показників майнового стану НААУ;

- недотримання вимог пункту 1.4. розділу III та пункту 1 розділу IV положення про інвентаризацію в частині не відображення в результатах інвентаризацій об`єктів основних засобів, що мають 100% знос;

- недотримання вимог Методрекомендацій № 11 щодо визначення інвентарного (номенклатурного) номера об`єктів основних засобів та відсутність в інвентарних картках об`єктів основних засобів необхідної для заповнення інформації;

- недотримання пункту 1 розділу IV Методрекомендації № 11 щодо відображення в позабалансовому рахунку бухгалтерського обліку активів, які отримані в оперативну оренду;

- недотримання пункту 6 розділу 1 положення про інвентаризацію щодо проведення Інвентаризації всіх активів і зобов`язань, які обліковуються на позабалансових рахунках;

- недотримання вимог наказу № 352 та наказу № 818, а саме: не відображення в актах на списання основних засобів (форма № 03-3) в розділі «Розрахунок результатів списання об`єктів» витрат по списанню, а також вартості матеріальних цінностей, що надійшли від зносу та розробки будинків, споруд, демонтажу обладнання;

- недотримання вимог пункту 5 Порядку № 1314, а саме: непогодження з Мінекономрозвитку списання ноутбука Lenovo IdeaPad Flex 3-1470 первісною вартістю 20,9 тис. грн;

- неврахування частини другої пункту 3.2 контракту № 44 призвело до віднесення на витрати НААУ сум матеріальної винагороди, наданої Голові НААУ у розмірі 127,7 тис. грн (у т. ч.: за 2016 рік - 62,8 тис. грн; за 2017 рік - 65 тис. грн), які здійснюються за рахунок чистого прибутку;

- нарахування та виплати Голові НААУ у 2018 році та січня-квітня 2019 року винагороди (премії) загальним розміром 177, 7 тис. грн (у т.ч.: за 2018 рік - 101, 3 тис. грн; за січень-квітень 2019 року - 76, 4 тис. грн) при незатверджених фінансових планах на 2018-2019 роки, чим не враховано вимоги абзацу 12 пункту 1 ПКМУ № 899.

IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Стаття 21 Кодексу законів про працю України визначає контракт особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами, що закріплено у частині третій статті 21 Кодексу законів від 10 грудня 1971 року № 322-VIII.

Відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 757/42262/15-ц, і постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17).

У відповідності до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17, звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України не може вважатися законним без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень.

Аналогічного правового висновку щодо необхідності доведення наявності фактичних обставин обумовлених контрактом, що стали підставою припинення трудового договору згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України, Верховний суд досяг також у своїй постанові від 07 жовтня 2018 року у справі № 629/3910/17.

При цьому відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

За результатами аналізу фінансово-господарської діяльності НААУ встановлено незабезпечення ефективної господарської діяльності у частині незалежності від залученого капіталу.

Аудиторським звітом досліджено фінансово-господарську діяльність НААУ, за результатами якого було встановлено /т. І а. с. 33-34/:

п. 2.1) за результатами діяльності НААУ за 2017 рік чистого доходу (виручки) від реалізації товарів, робіт, послуг отримано в сумі 26 696 тис. грн, що на 11 096 тис. грн більше показника, затвердженого фінансовим планом;

п. 2.2) за результатами діяльності НААУ за 2018 рік чистого доходу (виручки) від реалізації товарів, робіт, послуг отримано в сумі 46 489 тис. грн, що на 6 309 тис. грн більше передбачуваного затвердженим фінансовим планом та на 19 793 тис. грн більше від досягнутого рівня за 2017 рік;

п. 2.3) за результатами діяльності НААУ за І-квартал 2019 рік чистого доходу (виручки) від реалізації товарів, робіт, послуг отримано в сумі 13 621 тис. грн, що на 721 тис. грн більше передбачуваного затвердженим фінансовим планом та на 4 277 тис. грн більше від досягнутого рівня відповідного періоду за минулий рік.

Окрім того, умовами контракту не передбачено обов`язку позивача як забезпечення ефективної господарської діяльності, проте умовами контракту передбачено забезпечення отримання НААУ прибутку.

Тобто, позивачем було забезпечено належне виконання умов контракту, в тому числі щодо забезпечення отримання НААУ прибутку, а будь-які доводи щодо незабезпечення ефективної господарської діяльності є необґрунтовані.

В аудиторському звіті вказано, що суми заборгованості мають можливість повністю покрити дебіторську заборгованість, що свідчить з одного боку про можливість НААУ залучення в оборот більше коштів, а з іншого боку, НААУ необхідно виконувати свої зобов`язання (отримані виключно як авансові платежі) вчасно і в повному обсязі /т. І а. с. 49/.

Як вбачається із п. 2.4. аудиторського звіту, коефіцієнт фінансової стійкості за 2017-2018 роки має від`ємне значення -0,116; -0,083 відповідно (при нормативному значенні - не менше 1), що свідчить про залежність від зовнішніх джерел та від стійкого фінансового становища НААУ. Від`ємне значення даного показника пояснюється отриманням НААУ у попередніх звітних періодах непокритих збитків, розмір яких станом на 01 січня 2017 року - 1 150 тис. грн та у динаміці має тенденцію до зменшення на 1 116 тис. грн. Розмір непокритих збитків станом на 31 березня 2019 року - 1 034 тис. грн та вказує на залежність НААУ від зовнішніх джерел /т. І а. с. 36/.

Такий висновок за результатами п. 2.4. аудиторського звіту було прийнято у зв`язку з тим, що до прийняття позивача на посаду Голови НААУ [тобто до 2016 року] існувало від`ємне значення коефіцієнту фінансової стійкості, а отже позивач не може відповідати за зобов`язаннями колишніх голів НААУ. Окрім того, на момент здійснення своїх позивачем своїх посадових обов`язків, даний коефіцієнт зменшився, що і вказано у пункті 2.4.

Щодо встановлених аудиторською перевіркою деяких фактів та недоліків, які негативно вплинули на ефективність фінансово-господарської діяльності НААУ, варто вказати, що умовами контракту від 30 грудня 2015 року дійсно не передбачено такого обов`язку Голови, як забезпечення ефективної господарської діяльності, водночас позивачем було забезпечено належне виконання умов контракту, в тому числі забезпечення отримання НААУ прибутку, що спростовує доводи сторони відповідача.

В аудиторському звіті вказано, що неврахування частини другої пункту 3.2 контракту № 44 призвело до віднесення на витрати НААУ сум матеріальної винагороди наданої Голові НААУ у розмірі 127, 8 тис. грн (у т.ч.: за 2016 рік - 62, 8 тис. грн; за 2017 рік - 65 тис. грн), які здійснюються за рахунок чистого прибутку /т. І а. с. 53/.

Даний висновок не відповідає змісту описовій частини аудиту, так як Голові НААУ була нарахована матеріальна допомога за 2017 рік та 2018 рік, що підтверджується додатком № 20 до аудиторського звіту, а не за 2016 рік, як встановлено аудиторським звітом /т. І а. с. 112/.

Окрім того, як передбачено п. 3.2 контракту, Голові НААУ виплачується щорічна матеріальна допомога за рахунок чистого прибутку НААУ, що залишається в його розпорядженні /т. І а. с. 17/.

Відповідно до п. 2.1. аудиторського звіту, за результатами діяльності НААУ за 2017 рік чистого доходу (виручки) від реалізації товарів, робіт, послуг отримано в сумі 26 696 тис. грн, що на 11 096 тис. грн більше показника, затвердженого фінансовим планом /т. І а. с. 33/.

Згідно з п. 2.2. аудиторського звіту, за результатами діяльності НААУ за 2018 рік чистого доходу (виручки) від реалізації товарів, робіт, послуг отримано в сумі 46 489 тис. грн, що на 6 309 тис. грн більше передбачуваного затвердженим фінансовим планом та на 19 793 тис. грн більше від досягнутого рівня за 2017 рік /т. І а. с. 34/.

Згідно статті 14 Закону України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності» та пункту 24 Положення про НААУ «Чистий прибуток, отриманий за результатами фінансово-господарської діяльності, використовується НААУ для фінансування розвитку його діяльності з урахуванням вимог законодавства».

НААУ провадить некомерційну господарську діяльність (п. 1 Положення НААУ), тому діє на засадах госпрозрахунку і самофінансування.

Госпрозрахунковий дохід це найважливіший елемент новоствореної вартості в умовах економічної самостійності господарюючих суб`єктів, які працюють на основі принципу самофінансування та інших принципів господарського розрахунку. Госпрозрахунковий дохід складається з фонду заробітної плати та частини прибутку, що залишається після сплати податків і відсотків за кредит, а також штрафів, пені, неустойок іншими словами, госпрозрахунковий дохід - це чистий прибуток підприємства та фонд заробітної плати.

Отже, НААУ виплачуючи матеріальну винагороду Голові діяло відповідно до чинного законодавства, зокрема Законів України «Про оплату праці», «Про акредитацію органів з оцінки відповідності» та Положення про Національне агентство з акредитації України, оскільки матеріальна винагорода відноситься до заробітної плати.

Крім того, НААУ в своєму листі від 15 травня 2018 року № 2-4/1-1527 до Мінекономрозвитку «Про виплату винагороди» повідомляло, що НААУ провадить некомерційну господарську діяльність, в зв`язку з чим винагорода не може бути виплачена за рахунок чистого прибутку, та просто в подальшому врегулювати це питання, з врахуванням особливостей та специфіки в діяльності НААУ /т. І а. с. 67-68/.

Також, в аудиторському звіті, у пункті 6, зазначено, що нарахування та виплати Голові НААУ у 2018 році та січня-квітня 2019 року винагороди (премії) загальним розміром 177, 7 тис. грн (у т.ч.: за 2018 рік - 101, 3 тис. грн; за січень-квітень 2019 року - 76, 4 тис. грн) при незатверджених фінансових планах на 2018-2019 роки, чим не враховано вимоги абз. 12 п. 1 ПКМУ № 899.

Відповідно до абз. 12 п. 1 Постанови Кабінету міністрів України від 03 жовтня 2012 року № 899 «Про порядок здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку» (в редакції, чинної на момент проведення перевірки), у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку, суб`єктам господарювання державного сектора економіки забороняється здійснювати витрати на виплату винагороди (премії) керівникам.

Аудитом встановлено, що фінансові плани на 2018-2019 роки були затверджені 09 листопада 2018 року та 28 травня 2019 року /т. І а. с. 53/.

Постановою Кабінету міністрів України від 18 липня 2018 року № 718 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року № 859 і від 03 жовтня 2012 року № 899», були внесені зміни до Постанови № 899 - абзац дванадцятий підпункту 1 викладено в новій редакції: не можуть здійснювати продаж, списання державного майна, виплату винагороди (премії) керівникам.

До внесення даних змін, заборона здійснювати виплати (премії) керівникам була відсутня, а абз. 12 п. 1 Постанови № 899 було викладено в наступній редакції: установити, що суб`єкти господарювання державного сектора економіки у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку не можуть здійснювати продаж, списання державного майна.

Отже до 18 вересня 2018 року можна було виплачувати винагороду (премії) керівникам у разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів.

Крім того, НААУ вчасно подавало на погодження фінансові плани, Мінекономіки зі свого боку не забезпечило їх вчасне погодження /т. І а. с. 135, 136/.

Листом від 25 вересня 2019 року № 1-4/5-3188 НААУ надіслало до Мінекономіки інформацію про стан упровадження керівництвом НААУ рекомендацій аудиторського звіту, із зазначенням того, що частина рекомендацій вже впроваджена в діяльність НААУ та додатково надано наказ «Про стан виконання рекомендацій аудиторського звіту» від 06 вересня 2019 року № 140од /т. І а. с. 137/.

Також, результатами аудиторської перевірки порушень позивачем фінансового або бюджетного законодавства не було встановлено.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Строк дії контракту № 44 від 30 грудня 2015 року сплинув 30 грудня 2020 року.

Під час розгляду справи суд встановив, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без достатніх на те правових підстав, однак на час розгляду справи строк дії контракту, укладеного сторонами, закінчився, тому ОСОБА_2 не підлягає поновленню на роботі.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року № 344/12581/16-ц.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому оскільки позивачем було сплачено судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 1 536, 80 грн, які судом визнано обґрунтованими і задоволено, такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Окрім того, оскільки позов у частині вимог поновлення на посаді судом відхиляється, судові витрати віднесено за рахунок держави.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-4, 21, 36, 235 Кодексу законів про працю України,

ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, третя особа Національне агентство з акредитації України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 81-п від 15 листопада 2019 року про звільнення ОСОБА_2 з посади голови Національне агентство з акредитації України з 18 листопада 2019 року.

Відмовити у задоволенні позову у частини поновлення на посаді.

Стягнути з відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (, адреса місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 12/2) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 1 536, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 лютого 2021 року.

Суддя І. В. Литвинова