Дата документу 20.08.2021 Справа № 333/516/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 333/516/20

Провадження № 22-ц/807/2912/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.04.2010 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір. На протязі строку дії договору кредиту відповідач порушував умови договору, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушив умови кредитної угоди, тому станом на 09.12.2019 року заборгованість по кредитному договору про надання банківських послуг № б/н від 28.04.2010 року в загальному розмірі становить 67 906,99 грн., яка складається з наступного: 42 953,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 42 953,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та 14 324,29 грн. нарахована пеня; 0,00 грн.- нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн штраф (фіксована частина), 3209,86 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що у матеріалах справи наявна заява позичальника, яка особисто підписана відповідачем та Довідка про умови кредитування підписана 28.04.2010. Підписанням вказаної довідки ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту.

У вказаній довідці визначено, серед іншого, розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 2,5 % річних, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розміри штрафів при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням більш ніж на 30 днів.

Позивач вважав, що внаслідок підписання відповідачем Анкети-заяви між сторонами було укладено договір приєднання.

Також позивач зазначив, що кредитний ліміт по картці може бути змінений і важливим є не стартовий кредитний ліміт, а фактичний розмір отриманих та використаних кредитних коштів клієнтом. Належним та достатнім доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, в якій зазначено всі операції із зняття грошових коштів та погашення заборгованості, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання.

Оскільки відповідачем не надавався обґрунтований контррозрахунок та не надано доказів належного виконання зобов`язань по кредиту, з відповідача підлягають стягненню заявлені позивачем суми.

Представником відповідача, адвокатом Усенко А.В. було надано відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» в якому, зазначаючи про необґрунтованість апеляційної скарги, представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві вказав, що вважає хибним твердження представника позивача щодо інформування позичальника про умови кредитування щодо сплати відсотків, пені та штрафів за договором, оскільки довідка про умови кредитування «не містить доказів з якими саме Умовами та правилами банківських послуг була ознайомлена відповідачка».

Представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів існування у позичальника ОСОБА_1 заборгованості, а також не надано доказів надання ОСОБА_1 копій Умов та правил надання банківських послуг, анкети-заяви, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна.

Суд першої інстанції правомірно відмовив у прийняття виписки про рух коштів у зв`язку з порушенням строку та порядку подання такого доказу АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ізч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, виходив з того, що довідка про умови кредитування підписана позичальником та долучена до матеріалів справи не може бути доказом погодження таких умов між сторонами доки АТ КБ «ПриватБанк» як кредитодавець не доведе, що копія примірнику вказаної довідки була отримана ОСОБА_1 одразу після її підписання.

Відмова у стягненні заборгованості за пенею та штрафами також обумовлена незрозумілістю розрахунку та неможливістю його перевірки судом.

Суд посилався на безпідставність позовних вимог в частині стягнення із відповідача сум пені та штрафів, через відсутність передбаченого обов`язку по їх сплаті у анкеті-заяві, а також виходив з того, що витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, не може вважатися складовою частиною спірного договору.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що саме такий розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту не підтверджено доказами, а виписка по картковому рахунку не була прийнята судом в якості доказу з підстав того, що остання була подана з пропуском строків встановлених ЦПК України.

Колегія суддів не може цілком погодитися з таким висновком суду першої інстанції у даній справі.

Судом встановлено, що 28.04.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву якою виявила згоду на отримання кредитної картки «Універсальна» з встановленим лімітом у 4000 гривень.

За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 погодилась, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

Того ж дня, 28.04.2010 ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Підписанням вказаної довідки між позивачем та ОСОБА_1 узгоджено розмір базової відсоткової ставки в розмірі 2,5% на місяць, тривалість пільгового періоду та відсоткову ставку при ньому в 0,01%, розмір щомісячних платежів, комісію за зняття готівки, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні строків платежів та вартість інших послуг (а.с. 14).

Підписана відповідачем Довідка, містить застереження відповідно до якого, підписавши вказану довідку, ОСОБА_1 підтвердила факт ознайомлена з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку, суми плати за використання кредитних коштів.

Таким чином, доводи представника відповідача, що підписана довідка «не містить доказів з якими саме Умовами та правилами банківських послуг була ознайомлена відповідачка» не заслуговує на увагу.

У розрахунку заборгованості за договором б/н від 28.04.2010, який був долучений позивачем до позову відображені витрати клієнтом кредитних коштів, зокрема: 23.11.2016 на суму 3930,44 грн. 24.11.2016 на суму 313,95 грн., 25.11.2016 на суму 1098,77 грн., 26.11.2016 на суму 2530,46 грн., 27.11.2016 на суму 2610,90 грн., 28.11.2016 на суму 4825,45 грн. 30.11.2016 - 305 грн., 01.12.2016 на суму 1076,97 грн., 02.12.2016 2503,50 грн., 09.12.2016 5959,56 грн. і за вказаний період з 27.11.2016 до 09.12.2016 ОСОБА_1 було внесено на погашення кредиту 17200 грн., тобто відповідач активно користувалась наданим кредитом, у тому числі після 2015 року, на що посилалась відповідач, а розмір кредитного ліміту очевидно перевищував суму 4000 грн., оскільки відповідачем проводились виплати і на суми, що перевищували ліміт погоджений між сторонами при видачі кредитної картки.

Колегія суддів, не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині неприйняття в якості доказів, наданих АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахункам ОСОБА_1 за договором від 07.05.2020, довідки про видані ОСОБА_1 кредитні картки та довідку про зміну умов кредитування.

Відповідно до положень ч. 1,3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява серед іншого повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно положень ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому, недотримання вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України у відповідності до положень ст. 185 ЦПК України є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не приймав рішення про залишення позову АТ КБ «ПриватБанк» без руху з вказаних підстав, а матеріали справи містять ті докази (копії документів), на які посилався позивач в обґрунтування вимог позову.

Після подання відзиву на позовну заяву, відповідаючи на аргументи представника відповідача, АТ КБ «ПриватБанк», подало відповідь на відзив та відповідне клопотання, до якого долучило нові докази на підтвердження доводів відповіді на відзив.

Оскільки необхідність у спростуванні доводів відповідача, щодо неотримання кредитних коштів понад 4000 грн., неотримання перевипущених карт, не підтвердження сум та дат операцій, з`явилась у АТ КБ «ПриватБанк» лише після подання відзиву, колегія суддів вважає, що позивач не пропустив строк на подання таких доказів, а суд першої інстанції помилково не прийняв їх до уваги при розгляді справи та ухваленні рішення.

Отже, апеляційним судом приймаються до уваги при перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі, вищеназвані письмові докази: виписка по рахункам за договором від 07.05.2020, довідки про видані кредитні картки та довідка про зміну умов кредитування до уваги в цій справі

Так, із довідки про надані кредитні картки за договором б/н від 28.04.2010 вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 в користування видавались наступні кредитні картки з таким строком дії: НОМЕР_1 до 11/13; НОМЕР_2 до 09/18 та НОМЕР_3 зі строком дії до 08/20 (а.с. 147).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, кредитний ліміт за карткою позичальника ОСОБА_1 31.01.2017 збільшувався до 10500 грн. (а.с. 148).

Відповідач використовувала надані позивачем кредитні кошти, в тому числі, за збільшеним кредитним лімітом за карткою № НОМЕР_3 у власних цілях, що підтверджується випискою про рух коштів по картковим рахункам (а.с.137-146).

Згідно з розрахунком, долученим до позовної заяви, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 28.04.2010 року станом на 09.12.2019 складає 67906,99 грн, та складається з 42953,34 грн - заборгованості за кредитом, з яких 42953,34 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14324,29 грн. заборгованості за пенею, 500 грн. штраф фіксована частина, 3209,86 грн. штраф процентна складова.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті www.privatbank.ua/terms (а.с. 15-31).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, долучений Витяг з Умов та правил не підписаний ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Суд першої інстанції правильно вказав, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Надані Умови та Правила надання банківських послуг без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року № 342/180/17, оскільки відповідач не оспорював укладання договору, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, не заслуговують на увагу, оскільки в зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про недоведеність банком саме змісту всіх умов кредитного договору, що є його обов`язком відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що із наданих позивачем матеріалів неможливо встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором від 28.04.2010, і як наслідок висновок суду про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту) задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, кредитний ліміт за карткою позичальника ОСОБА_1 збільшувався АТ КБ «ПриватБанк» лише до 10500 грн. 31.01.2017 , при цьому утворення заборгованості за тілом кредиту в сумі 42953,34 грн. є недоведеною.

З виписки по рахункам вбачається, що позивач всупереч встановленому розміру кредитного ліміту продовжив зараховувати суми нарахованих відсотків, комісії за обслуговування, штрафів та інших платежів до тіла кредиту, тим самим збільшуючи заборгованість по картці.

Оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом, фактичне їх стягнення в межах тіла кредиту, розмір якого було збільшено на такі відсотки є безпідставним.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню розмір фактично отриманого та не повернутого нею тіла кредиту у сумі 10500 грн.

Матеріали справи містять підписану відповідачем 28.04.2010 Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Вказаною довідкою, серед інших умов кредитування, були визначені та узгоджені між сторонами, розмір пені за невчасне погашення заборгованості за кредитом та розмір штрафів, що сплачуються позичальником при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів.

В позові АТ КБ «ПриватБанк» заявляв вимоги про стягнення з відповідача одночасно і суми нарахованої пені 14324,29 грн. і суми нарахованих штрафів 3709,86 грн.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положення ст. 61 Конституції України передбачають, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При цьому одночасне стягнення нарахування і стягнення з відповідача пені та штрафів є подвійною відповідальністю, оскільки, нарахувавши пеню за кожен день прострочення платежу, банк на ці ж суми одночасно нараховує ще й штраф, що заборонено наведеними положеннями ст. 61 Конституції України.

Оскільки пеня нараховується на заборгованість першою, то подвійною відповідальністю в такому разі буде саме штраф, який не може бути стягнутий одночасно з пенею. Тобто у задоволенні вимог банку щодо стягнення штрафу слід відмовити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦПК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 фактично було отримано та не повернуто кредитних коштів на суму 10500 грн. колегія суддів вважає, що розмір нарахованої Банком пені на невиконане зобов`язання має бути зменшений з 14324,29 грн. до 10500 грн.

Колегія суддів також вважає такою, що не підлягає задоволенню заяву відповідача подану до суду першої інстанції про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови).

Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с. 10 зворот) та виписки по картковому рахунку 21.12.2018 ОСОБА_1 здійснено останній платіж спрямований на погашення кредиту у сумі 3000 грн. шляхом переказу коштів на свою картку.

Тому через місяць після припинення відповідачем оплати по кредитному договору, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свої порушених прав в частині невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору. Станом на 07.02.2020 загальний строк позовної давності визначений законом у три роки не сплив, таким чином відсутні підстави для застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦПК України.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від №б/н від 28.04.2010 за тілом кредиту в розмірі 10500 грн. та пені на суму 10500 грн. В іншій частині позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, пенею та штрафами відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 30,92 %, тому розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 649,94 грн.

Апеляційну скаргу задоволено на 30,92%, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ

«Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 974,91 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1624,85 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року в цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та пенею задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) за кредитним договором №б/н від 28.04.2010 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10500,00 грн. (десять тисяч п`ятсот гривень) та заборгованість за пенею в розмірі 10500,00 грн. (десять тисяч п`ятсот гривень), а всього стягнути 21000,00 грн. (двадцять одну тисячу гривень).

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, пенею та штрафами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір в розмірі 1624,85 грн. (одну тисячу шістсот двадцять чотири гривні 85 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова