Справа № 310/4824/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

18 листопада 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Кошевої О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ледовської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування збитків (упущеної вигоди), відшкодування шкоди в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому змінив до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування збитків (упущеної вигоди), відшкодування шкоди в натурі.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_5 у 2004 році подарував ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в рівних частинах кожний, незавершений будівництвом готель, який знаходиться по АДРЕСА_1 , готовністю 93 відсотки.

Позивач зазначив, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях за кожним, визнано право власності на самочинно збудований готель «А», мансарду «Мс», замощення І, хвіртку № 1, паркан № 2, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі договору дарування частка нежитлового приміщення в розмірі 1/3, яка належала ОСОБА_6 , була нею відчужена на користь ОСОБА_1 .

Позивач вказав, що таким чином, на теперішній час власниками нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є:

ОСОБА_1 -1/3 частка у праві спільної часткової власності; ОСОБА_2 - 1/3 частка у праві спільної часткової власності; ОСОБА_3 - 1/3 частка у праві спільної часткової власності.

Нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці площею 259,0 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (чоловік ОСОБА_1 ), що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 14.01.2003 року.

Позивач зазначила, що з 2007 року орендувала у відповідачів 2/3 частини готелю, в якому здійснювала підприємницьку діяльність, отримувала доходи, сплачувала податки та займалася законною господарчою діяльністю щодо надання послуг з проживання, отримавши всі дозволи та інші дозвільні документи.

У травні 2013 року через розбіжності сторони прийняли спільне рішення про продаж готелю.

13.07.2013 року відповідачі раптово приїхали у м. Бердянськ, поселились у готелі, злочинним шляхом змусили позивача залишити готель, позбавили її можливості займатись підприємницькою діяльністю в готелі, в тому числі навіть у належній їй на праві приватної власності 1/3 частині готелю, незаконно заволоділи всім її майном, заволоділи бухгалтерськими, податковими, іншими документами, печаткою приватного підприємця.

Позивач наголосила, що неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо тієї обставини, що їй перешкоджають у користуванні майном, чинять перешкоди у доступі до готелю, заволоділи її майном, але по суті її заяви так і залишились не розглянутими.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області було визначено порядок користування нежитловою будівлею, розташованою у АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з другої сторони.

Зокрема, ОСОБА_1 виділено в особисте користування: по 1 поверху: 104 площею 17,3 кв. м; по ІІ поверху: 203 площею 2,7 кв. м, 204 площею 14,6 кв. м, 205 площею 9,9 кв. м, 206 площею 3,0 кв. м, 207 площею 2,4 кв. м, загальною площею 32,6 кв. м (2,7+14,6+9,9+3,0+2,4); по ІІІ поверху: 303 площею 2,9 кв. м, 304 площею 15,7 кв. м, 305 площею 3,1 кв. м, 306 площею 2,5 кв. м, 307 площею 10,0 кв. м, 312 площею 2,5 кв. м, 313 площею 14,8 кв. м, балкон площею 0,5 кв. м, загальною площею 52,0 кв. м (2,9+15,7+3,1+2,5+10,0+2,5+14,8+0,5); по мансарді: 6 площею 0,9 кв. м, 7 площею 27,4 кв. м, 8 площею 1,9 кв. м, 9 площею 5,9 кв. м, лоджія площею 1,1 кв. м, загальною площею 37,2 кв. м (0,9+27,4+1,9+5,9+1,1+0,5).

Залишено в загальному користуванні співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по цокольному поверху: 1 площею 7,8 кв. м, 2 площею 91,0 кв. м, 3 площею

22,5 кв. м, 4 площею 20,5 кв. м, 5 площею 7,9 кв. м, 6 площею 5,2 кв. м, сходова клітина площею 17,1 кв. м, загальною площею 172,0 кв. м (7,8+91,0+22,5+20,5+7,9+5,2+17,1); по 1 поверху: 101 площею 67,6 кв. м, 102 площею 10,9 кв. м, 103 площею 6,3 кв. м, 106 площею 2,9 кв. м, 107 площею 28,8 кв. м, 108 площею 2,8 кв. м, сходова клітина площею 17,0 кв. м, загальною площею 136,3 кв. м (67,6+10,9+6,3+2,9+28,8+2,8+17,1); по ІІ поверху: 201 площею 24,5 кв. м, сходова клітина площею 17,4 кв. м, загальною площею 41,9 кв. м (24,5+17,4); по ІІІ поверху: 301 площею 24,4 кв. м, сходова клітина площею 17,5 кв. м, загальною площею 41,9 кв. м (24,4+17,5); по мансарді:

1 площею 9,7 кв. м, сходова клітина площею 17,5 кв. м, загальною площею 27,2 кв. м (9,7+17,5). Загальна площа всіх приміщень загального користування співвласників складає 419,3 кв. м, що позначена красним маркером в додатку № 2 висновку будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року.

Позивач вказала, що після отримання рішення суду вона29.05.2015 року та 02.06.2015 року зверталася до відповідачів для вирішення питання про добровільне виконання рішення суду про визначення порядку користування нежитловою будівлею.

Але відповідачі відмовилися впускати її до будівлі і видати ключі від приміщень, які були виділені їй у користування за рішенням суду.

Позивач звернулась до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду від 09 жовтня 2014 року, але у відкритті виконавчого провадження було відмолено у зв`язку з тим, що рішення суду про встановлення порядку користування будівлею не підлягає само по собі примусовому виконанню, оскільки тільки визначає певний порядок і не містить заходів примусового виконання.

Однак після прийняття вказаного рішення суду відповідачі продовжують чинити позивачу перешкоди у здійсненні права володіння та користування майном, до будівлі її не впускають, ключів від виділених їй в особисте користування приміщень і від приміщень, які залишені в загальному користуванні, їй не видають.

Тому, у травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном, зобов`язання надати доступ до приміщень для володіння і користування, зобов`язання в подальшому не чинити перешкод у праві володіння і користування приміщеннями.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 дізналася, що 23.07.2013 року відповідачі уклали з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договір оренди нежитлового приміщення - готелю «ЄВРО» і за актом передачі - приймання орендованого нерухомого майна року передали у строкове платне користування усе нежитлове приміщення без згоди співвласника ОСОБА_1 і власника земельної ділянки ОСОБА_5 .

У червні 2015 року відповідачі звернулися до прокурора Запорізької області, прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури, начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області, начальника Бердянського МВ ГУ МВС України, начальника управління СБУ в Запорізькій області з заявою про вчинення нібито злочину ОСОБА_1 зі змісту якої вбачається, що остання з невстановленими особами, вимагала забезпечити їй негайний доступ та право користування вищезазначеним приміщенням, погрожуючи застосуванням фізичного примусу, що також свідчить про те, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні, володінні спірним приміщенням.

Заочним рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року, позов задоволено частково.

Усунуто позивачу перешкоди у володінні та користуванні належною їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування, посвідченого 25 травня 2011 року, 1/3 частиною нежитлової будівлі з відповідною часткою будівель та споруджень, що знаходяться по АДРЕСА_1 , порядок користування якою визначено рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 :

- надати ОСОБА_1 доступ до приміщень, які рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року виділені їй в особисте користування, а саме: по 1 поверху: 104 - площею 17,3 кв. м; по ІІ поверху: 203 площею 2,7 кв. м, 204 - площею 14,6 кв. м, 205 - площею 9,9 кв. м, 206 площею 3,0 кв. м, 207 - площею 2,4 кв.м, загальною площею 32,6 кв. м (2,7+14,6+9,9+3,0+2,4); по ІІІ поверху: 303 - площею 2,9 кв. м, 304 площею 15,7 кв. м, 305 - площею 3,1 кв. м, 306 - площею 2,5 кв. м, 307 площею 10,0 кв. м, 312 - площею 2,5 кв. м, 313 - площею 14,8 кв. м, балкон площею 0,5 кв. м, загальною площею 52,0 кв. м (2,9+15,7+3,1+2,5+10,0+2,5+14,8+0,5); по мансарді: 6 - площею 0,9 кв. м, 7 - площею 27,4 кв. м, 8 - площею 1,9 кв. м, 9 - площею 5,9 кв. м, лоджія площею 1,1 кв. м, загальною площею 37,2 кв. м (0,9+27,4+1,9+5,9+1,1+0,5), загальна площа всіх приміщень - 278,87 кв. м, які позначені зеленим маркером в додатку № 2 висновку будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року, та від цих приміщень ключі;

- надати ОСОБА_1 доступ до приміщень, які рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року залишені в спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме: по цокольному поверху: 1 - площею 7,8 кв. м, 2 - площею 91,0 кв. м, 3 - площею 22,5 кв. м, 4 - площею 20,5 кв. м, 5 - площею 7,9 кв. м, 6 - площею 5,2 кв. м, сходова клітина площею 17,1 кв. м, загальною площею 172,0 кв. м (7,8+91,0+22,5+20,5+7,9+5,2+17,1); по 1 поверху: 101 - площею 67,6 кв. м, 102 - площею 10,9 кв. м, 103 - площею 6,3 кв. м, 106 - площею 2,9 кв. м, 107 - площею 28,8 кв. м, 108 - площею 2,8 кв. м, сходова клітина площею 17,0 кв. м, зальною площею 136,3 кв. м (67,6+10,9+6,3+2,9+28,8+2,8+17,0); по ІІ поверху: 201 - площею 24,5 кв. м, сходова клітина площею 17,4 кв. м, зальною площею 41,9 кв. м (24,5+17,4); по ІІІ поверху: 301 - площею 24,4 кв. м, сходова клітина площею 17,5 кв. м, загальною площею 41,9 кв. м (24,4+17,5); по мансарді: 1 - площею 9,7 кв. м, сходова клітина площею 17,5 кв. м, загальною площею 27,2 кв. м (9,7+17,5), загальна площа всіх приміщень загального користування співвласників складає 419,3 кв. м, яка значена червоним маркером в додатку № 2 висновку будівельно-технічної експертизи від 22 квітня 2014 року з наданням від цих приміщень дублікатів ключів.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в подальшому умисно не змінювати замки у вхідних дверях.

Позивач зауважила, що, у період часу з 13.07.2013 року і на час подання позову, була позбавлена можливості користуватися своєю власністю, відповідачі та третя особа чинять їй перешкоди у користуванні власністю, а її права власника порушені. ОСОБА_1 не може використовувати власність з метою отримання прибутку та їй спричиняються збитки.

Фактично, рішення суду від 07 липня 2017 року було виконано 20.07.2020 року.

Окрім того, у готелі знаходились речі, предмети вжитку, побутова техніка, меблі, які належать їй та які вона придбала для облаштування приміщень готелю «Євро», кімнат, номерів для їх цільового використання здавання в оренду, найм для отримання прибутку, а саме:

набір меблів фірми МЕРКС - "Аташе" для кабінету: шафа для одягу; шафа книжна; стіл письмовий керівника; стіл приставний; комод для письмового приладдя -1комплект; ліжко "М-80"-8шт.;ліжко "М-160"-2шт.;ліжко "Модер-140"-6шт.; диван малютка "Філіппок"-2шт.;диван "Лорд"-4шт.;диван "Ярослав"-1шт.;передпокій "Кент" ЕРРК 110-8шт.;малий комод "Кент" Еком 4S/6-12шт.;великий комод "Кент" Еком 5S/10-5шт.;дзеркало "Кент" Еlus 102-18шт.;шафа "Кент" Еszf 2D/1S-2шт.;тумба приліжкова "Кент" Еком 1S-6шт.;вішалка "Кент" Еwie 190-4шт.;тумба для взуття "Кент" Еlut 88-2шт.;шафа-передпокій "Кент" Еreg 1 dl-2шт.;шафа-передпокій "Кент" Еreg 1 dp-2шт.;Шафа "Кент" Еszf 4D2S-1шт.;вітрина "Кент" Еwit 1 dl-2шт.;вітрина "Кент" Еwit 1 dp-2шт.;вітрина "Кент" Еnad 2 lt-1шт.;стіл "Кент" Еlast 130/170 -1шт.;диван М7 гірчично-коричневий 11,17х11,20 -1шт.;диван "Фаворит" -1шт.;диван "Фаворит-A" -1шт.;диван "Шпех-А" -2шт.;диван "Шпех-П"-1шт.;уголок "Шпех"-1шт.;кресло "Шпех"-2шт.;крісло "Роял-Екстра" -1шт.;стіл округлий -2шт.;стіл фігурний -5шт.;стіл овал -3шт.;стіл "Кент" -1шт.; Тумба-стіл "Кент" Еком 4D2S-1шт.; дзеркало "Кент" Еlus 155-1шт.; ліжко "Кент" Еlor 140-3шт.; стіл кабінетний "Кент" Еlin 158-2шт.; журнальний стіл "Кент" Еbara 130-1шт.; стіл журнальний "Кент" RTV 72-1шт.; ліжко "Метелик"-2шт.; матрац "Бріз" 0,8х1,9-4шт.; матрац "Бріз" 1,4х2-6шт.; матрац "Бріз" 1,6х2-1шт.; матрац "Мирот" 0,8х1,9-3шт.; матрац "Мирот" 1,6х2,0-1шт.; матрац "Венета-стандарт" 0,8х1,9-1шт.;матрац "Харцизск" 1,4х2,0-2шт.; картина 40х50-7шт.; холодильник барний-16шт.; телевізор слім HAIER 21FV6H-A8(FLAT) -11шт.; телевізор слім "HOMSON" 21DСВ06-7шт.

Ці речі були арештовані ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.09.2015 року у справі № 310/5564/15-ц.

Позивач вказала, що під час проведення судової експертизи при розгляді цивільної справи, з`ясувалося, що вищевказані речі відсутні у номерах, які перебувають у користуванні позивача, чим їй спричинено матеріальну шкоду.

Окрім того, у Бердянському міськрайонний відділі ДВС Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало на виконанні 9 виконавчих листів за № 310/3489/16-ц, виданого 03.09.2018 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надати ключі від приміщень готелю ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 , в подальшому умисно не змінювати замки у вхідних дверях та вчинити певні дії.

На 20.07.2020 року були призначені примусові виконавчі дії.

Під час надання ключів від приміщень готелю ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 які виділені в особисте користування ОСОБА_1 було встановлено, що у номерах відсутні меблі, техніка, побутові прилади, які належать ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач та його представник адвокат Безух М.І. не з`явилися, надали судові письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи належним чином повідомлялася. Причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Тому суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.12.2004 року за приватним підприємцем ОСОБА_5 визнано право власності на нерухоме майно об`єкт незавершеного будівництва будівлю готелю по АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування від 30.12.2004 ВВТ № 344823 ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли у власність від ОСОБА_5 , в рівних частинах кожний, незавершений будівництвом готель, який знаходиться по АДРЕСА_1 , готовністю 93 відсотки.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.08.2006 року за ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях за кожним, визнано право власності на самочинно збудований готель «А», мансарду «Мс», замощення І, хвіртку № 1, паркан № 2, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

На підставі договору дарування від 25.05.2011 № 668796 частка нежитлового приміщення в розмірі 1/3, яка належала ОСОБА_6 , була нею відчужена на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, на теперішній час власниками нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 -1/3 частка у праві спільної часткової власності; ОСОБА_2 - 1/3 частка у праві спільної часткової власності; ОСОБА_3 - 1/3 частка у праві спільної часткової власності.

Нежитлова будівля знаходиться на земельній ділянці площею 259,0 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (колишній чоловік ОСОБА_1 ), що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 14.01.2003 року.

Судом з`ясовано, що з 2007 року позивач орендувала у відповідачів 2/3 частини готелю, в якому здійснювала підприємницьку діяльність, отримувала доходи, сплачувала податки та займалася законною господарчою діяльністю щодо надання послуг з проживання, отримавши всі дозволи та інші дозвільні документи.

У травні 2013 року через розбіжності сторони прийняли спільне рішення про продаж готелю.

13.07.2013 року відповідачі приїхали у м. Бердянськ, поселились у готелі, протиправно змусили позивача залишити готель, незаконно заволоділи всім її майном, заволоділи бухгалтерськими, податковими, іншими документами, печаткою приватного підприємця.

З`ясовано, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо тієї обставини, що їй перешкоджають у користуванні майном, чинять перешкоди у доступі до готелю, заволоділи її майном, але по суті її заяви так і залишились не розглянутими.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року було визначено порядок користування нежитловою будівлею, розташованою у АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з другої сторони.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування нежитловою будівлею по АДРЕСА_1 .

З`ясовано, що позивач у травні 2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном, зобов`язання надати доступ до приміщень для володіння і користування, зобов`язання в подальшому не чинити перешкод у праві володіння і користування приміщеннями.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 дізналася, що 23.07.2013 року відповідачі уклали з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договір оренди нежитлового приміщення - готелю «ЄВРО» і за актом передачі - приймання орендованого нерухомого майна від 23.07.2013 року передали у строкове платне користування усе нежитлове приміщення без згоди співвласника ОСОБА_1 і власника земельної ділянки ОСОБА_5 , що також свідчить про перешкоджання ОСОБА_1 користуватися частиною спірної будівлі, яка належить їй на праві власності.

Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року, позов задоволено частково, усунуто ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні належною їй на праві приватної власності, 1/3 частиною нежитлової будівлі з відповідною часткою будівель та споруджень, що знаходяться по АДРЕСА_1

Згідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої, третьої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Суд, вважає, наявність перешкод у здійсненні права користування будівлею готелю «Євро» та факт перешкоджання у здійсненні права користування нерухомим майном підтверджується письмовими зверненнями до правоохоронних органів, письмовими зверненнями до відповідачів, з вимогою про передачу позивачу ключів та дублікаті ключів від приміщень, які виділені їй в особисте та спільне користування за рішенням суду, відеозаписами від 29.05.2015 року і 02.06.2015 року, які були досліджені у судовому засіданні та стали однією з підстав ухвалення заочного рішення Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 07 липня 2017 року, договором оренди нежитлового приміщення - готелю «Євро», актом передачі - приймання орендованого нерухомого майна від 23.07.2013 року, згідно до якого відповідачі передали третій особі ОСОБА_4 у строкове платне користування нежитлове приміщення з правом користування земельними ділянками, які прилягають до готелю, без згоди власника земельної ділянки ОСОБА_5 та без згоди ОСОБА_1 , як власника 1/3 частини готелюрішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.10.2014 року заочним рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року.

Згідно до ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини перешкоджання позивачу у користуванні 1/3 часткою готелю «Євро», що розташований у АДРЕСА_1 підтверджується як доказами у їх сукупності, так і преюдиціальним заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року та постановою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року.

Відповідно до ст. 13 ч. 1,2,3 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно до ст. 13 ч. 6 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Окрім того, у відповідності до ст. 319 ч. 5 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно до ст. 358 ч. 1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Суд приходить до висновку, що та обставина, що 23 липня 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 уклали договір оренди нерухомого майна єдиного майнового комплексу з третьою особою ОСОБА_4 не звільняє відповідачів від обов`язку відшкодувати збитки, оскільки, цей договір укладений без згоди ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_2 .

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

За приписами ст. 358 ч. 1 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

У відповідності до ст. 359 ч. 1 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Натомість, відповідачі привласнюють плоди та доходи від єдиного об`єкту нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності на шкоду правам та інтересам ОСОБА_1 .

Відповідно до листа ГУ ДПС у Запорізькій області від 17.11.2020 року від підприємницької діяльності у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ФОП ОСОБА_4 отримала дохід:

712 880,24 грн. за період з 12.12.2015 по 31.12.2015 року;

839 188,43 грн. за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року;

913 717,92 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року;

988 856,81 грн. за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року;

730 040,08 грн. за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 року;

271 245,21 грн. за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 року.

Таким чином, загальний дохід ОСОБА_4 за період часу з 12.12.2015 року по 20.07.2020 року склав 4 455 928,69 грн.

Отже, розмір упущеної вигоди, недоотриманих ОСОБА_1 доходів за період часу з 12.12.2015 року по 20.07.2020 року складає 1 485 309,56 грн. (4 455 928,69 грн./3).

Згідно до ст. 22 ч.4, ст. 1192 ЦК України на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачей на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування збитків (упущеної вигоди), відшкодування шкоди в натурі, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , збитки (упущену вигоду) за період з 11.12.2015 року по 20.07.2020 рік на суму 1 485 309,56 грн.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 відшкодовувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 шкоду в натурі, шляхом передання речей того ж роду та тієї ж якості, а саме:

набір меблів фірми МЕРКС - "Аташе" для кабінету: шафа для одягу; шафа книжна; стіл письмовий керівника; стіл приставний; комод для письмового приладдя -1комплект; ліжко "М-80"-8шт.;ліжко "М-160"-2шт.;ліжко "Модер-140"-6шт.; диван малютка "Філіппок"-2шт.;диван "Лорд"-4шт.;диван "Ярослав"-1шт.;передпокій "Кент" ЕРРК 110-8шт.;малий комод "Кент" Еком 4S/6-12шт.;великий комод "Кент" Еком 5S/10-5шт.;дзеркало "Кент" Еlus 102-18шт.;шафа "Кент" Еszf 2D/1S-2шт.;тумба приліжкова "Кент" Еком 1S-6шт.;вішалка "Кент" Еwie 190-4шт.;тумба для взуття "Кент" Еlut 88-2шт.;шафа-передпокій "Кент" Еreg 1 dl-2шт.;шафа-передпокій "Кент" Еreg 1 dp-2шт.;Шафа "Кент" Еszf 4D2S-1шт.;вітрина "Кент" Еwit 1 dl-2шт.;вітрина "Кент" Еwit 1 dp-2шт.;вітрина "Кент" Еnad 2 lt-1шт.;стіл "Кент" Еlast 130/170 -1шт.;диван М7 гірчично-коричневий 11,17х11,20 -1шт.;диван "Фаворит" -1шт.;диван "Фаворит-A" -1шт.;диван "Шпех-А" -2шт.;диван "Шпех-П"-1шт.;уголок "Шпех"-1шт.;кресло "Шпех"-2шт.;крісло "Роял-Екстра" -1шт.;стіл округлий -2шт.;стіл фігурний -5шт.;стіл овал -3шт.;стіл "Кент" -1шт.; Тумба-стіл "Кент" Еком 4D2S-1шт.; дзеркало "Кент" Еlus 155-1шт.; ліжко "Кент" Еlor 140-3шт.; стіл кабінетний "Кент" Еlin 158-2шт.; журнальний стіл "Кент" Еbara 130-1шт.; стіл журнальний "Кент" RTV 72-1шт.; ліжко "Метелик"-2шт.; матрац "Бріз" 0,8х1,9-4шт.; матрац "Бріз" 1,4х2-6шт.; матрац "Бріз" 1,6х2-1шт.; матрац "Мирот" 0,8х1,9-3шт.; матрац "Мирот" 1,6х2,0-1шт.; матрац "Венета-стандарт" 0,8х1,9-1шт.;матрац "Харцизск" 1,4х2,0-2шт.; картина 40х50-7шт.; холодильник барний-16шт.; телевізор слім HAIER 21FV6H-A8(FLAT) -11шт.; телевізор слім "HOMSON" 21DСВ06-7шт.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя О. А. Кошева