ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 653/1128/21 Головуючий в І інстанції Ковальчук О.В.
Номер провадження 22-ц/819/1772/21 Доповідач Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Юськів І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Виконавчого комітету Генічеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з нерухомого майна шляхом скасування запису про його обтяження,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Генічеського районного суду Херсонської області з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про зняття арешту з нерухомого майна житлового будинку по АДРЕСА_1 , скасувавши запис про обтяження №552241 в розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1.

В обґрунтування позову зазначила, що є спадкоємицею ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на праві власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав 19.03.2013р., з одночасним внесенням державним реєстратором запису про обтяження №552241, що був перенесений з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач зазначає, що наявне в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження у вигляді заборони відчуження об`єктів нерухомого майна стосується не її спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , а іншої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 .

Оскільки існуюче обтяження порушує право ОСОБА_1 на спадкування, тому позивач просила зняти арешт з нерухомого майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 , скасувавши помилково перенесене обтяження згідно запису №552241 в розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 01 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Виконавчий комітет Генічеської міської ради. (а.с. 65)

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Виконавчий комітет Генічеської міської ради не наділені повноваженням щодо зняття арешту з нерухомого майна, а тому не є належними відповідачами у даній справі. Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тому суд дійшов висновку про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, просить рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13.07.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за життя спадкодавця ОСОБА_2 19.03.2013р. державним реєстратором Генічеського районного управління юстиції Херсонської області Ладикою Оленою Михайлівною помилково накладено обтяження на нерухоме майно померлого.

Враховуючи, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) є правонаступником Генічеського районного управління юстиції, державним реєстратором якого вчинено оскаржувану реєстраційну дію, тому позивач вважає, що визначений ним відповідач у даній справі є належним.

07.10.2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) доводи апелянта не визнає, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13 липня 2021 року залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не є суб`єктом державної реєстрації прав та не наділене повноваженнями щодо здійснення державної реєстрації прав, а тому не є належним відповідачем по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 04.04.2013р. №2004502, державним реєстратором Реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області Ладикою О.М. 19.03.2013 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 05.02.2002р. Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області) на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.8-9)

З наявної в матеріалах копії паспорту громадянина України вбачається, що паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 05.02.2002р. Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.11-13)

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинено актовий запис про смерть від 07.07.2020р. №11360. (а.с.14)

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябовою І.Г. заведено спадкову справу №8/2020 №66942502, згідно якої до складу спадкоємців входить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_3 .

Листом від 26.03.2021р. вих. №13/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рябова І.Г. повідомила ОСОБА_1 про те, що при підготовці до видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була виявлена наявність арешту нерухомого майна, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Генічеського районного управління юстиції Херсонської області Ладикою О.М. 19.03.2013 р. за №552241 на все майно, належне ОСОБА_2 (рнокпп не зазначений, місце проживання якого: АДРЕСА_3 ), накладеного на підставі постанови АА №965360, виданої 15.05.2007 р. Ізюмським міськрай ВДВС (перенесено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер обтяження 4964040 від 16.05.2007р.), в тому числі на належний ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Цим же листом позивача повідомлено, що відповідно до п.п.4.17 п.4 глави 10 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. (а.с.10)

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

Аналіз наведених норм та висновку Верховного Суду свідчить про те, що з`ясування судом наявності/відсутності порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася з позовом, є першочерговим завданням суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, порушення своїх прав на спадкування позивач пов`язує з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису №552241 про обтяження у вигляді арешту усього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за позицією позивача було помилково перенесено 04.04.2013 року до розділу реєстру прав на нерухоме майно, який відкрито на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України)

Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, відповідно до п.п.4.17 п.4 глави 10 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Таким чином, наявність зареєстрованого обтяження у вигляду арешту на нерухоме майно, належного спадкодавцю, стосується прав та інтересів спадкоємця, оскільки позбавляє останнього можливості здійснити оформлення права на спадщину.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги, на підтвердження факту наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №552241 про обтяження у вигляді арешту житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач посилається на лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рябової І.Г. від 26.03.2021р. за вих.№13/02-14 та витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 04.04.2013 №2004502.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з наведених положень процесуального закону апеляційний суд вважає, що лист приватного нотаріуса не є тим засобом доказування, яким можуть бути підтверджені обставини щодо наявності в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про його обтяження, оскільки належним доказом в такому випадку є витяг (інформаційна довідка) з відповідного реєстру.

Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно від 04.04.2013р. №2004502, на який посилається позивач як на підтвердження своїх вимог, державним реєстратором Реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області Ладикою О.М. 19.03.2013 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 05.02.2002р. Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області) на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.8-9)

При цьому у вказаному витязі відсутня інформація щодо наявності будь-яких обтяжень на належний на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 нерухоме майно, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, у ході розгляду справи судом апеляційної інстанції досліджено копії матеріалів реєстраційної справи щодо нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в яких також відсутня інформація як щодо прийняття державним реєстратором рішення про обтяження вказаного нерухомого майна, так і щодо перенесення запису про його обтяження з іншого розділу.

Наявну в матеріалах справи Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.06.2021р. №260401270 (а.с.78) суд також не бере до уваги, оскільки з її змісту вбачається, що 16.05.2007 р. за №4964040 реєстратором Ізюмською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Ізюмського міськрай ВДВС АА№965360 від 15.05.2007р. зареєстровано обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_3 . У розділі «Відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» міститься інформація про номер запису про обтяження 552241 та дата перенесення 04.04.2013.

Враховуючи, що вказана інформаційна довідка сформована за параметрами запиту « ОСОБА_2 », без зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків, і стосується речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому не може вважатися належним доказом порушення спадкових прав позивача після померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявність обставин, з якими вона пов`язує порушення її прав та інтересів, тому підстави для задоволення її позовних вимог відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час звернення з позовом), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, правомірними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин вимоги про скасування запису про державну реєстрацію не є правомірним та ефективним способом захисту права, оскільки з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав не є дієвим та належним, його застосування не призведе до відновлення порушеного права позивача.

З огляду на характер правовідносин у цій справі, предмет спору та з`ясовані судом обставини справи, апеляційний суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, що також є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Виконавчий комітет Генічеської міської ради не наділені повноваженням щодо зняття арешту з нерухомого майна, а тому не є належними відповідачами у даній справі.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, предметом даного позову є вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна шляхом скасування запису про його обтяження. Вказані вимоги позивач обґрунтовує саме протиправністю наявного в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження, який просить скасувати.

Таким чином, предметом розгляду є вимога позивача щодо скасування запису про обтяження нерухомого майна, а не звільнення його з-під арешту, як помилково вважав суд першої інстанції, а тому висновок суду щодо неналежності відповідачів з підстав відсутності у них повноваження на звільнення майна з-під арешту є необґрунтованим.

Крім того, зазначивши про неналежність відповідача у даних спірних правовідносинах суд першої інстанції, в порушення принципу правової визначеності, не вказав особу або орган, який в даному випадку має відповідати за предметом позову.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон України № 1952) обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 цього Закону обтяження підлягають державній реєстрації.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 5 частини третьої ст. 10 Закону України № 1952 визначено, що відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі прав, внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження здійснюється державним реєстратором.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 10 Закону №1952 державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав.

Пунктом 2 ч.1 ст.6 Закону №1952 передбачено, що суб`єктом державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації.

Таким чином, оскільки нерухоме майно, щодо якого вчинено оскаржуваний реєстраційний запис про обтяження, розташоване на території Генічеської територіальної громади, тому належним відповідачем у даній справі є Виконавчий комітет Генічеської міської ради Херсонської області, як суб`єкт державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо зняття арешту шляхом скасування запису про обтяження, проте помилився з мотивами такої відмови.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин. (ч.4 ст. 376 ЦПК України)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13 липня 2021 року змінити, виклавши підстави відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у відповідності до мотивувальної частини цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2021 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік