ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5411/21 Справа № 211/6278/20 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/6278/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року, яке ухвалене суддею Середньою Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 березня 2021 року -,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2005 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, на користь ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 11 листопада 2005 року.

Згідно судового наказу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 20 травня 2019 року.

Таким чином він сплачує аліменти на двох дітей на рівні 1/2 частини його доходу, що ставить його в скрутне матеріальне становище.

Звернувшись до суду, позивач просив зменшити розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) на кожного, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Змінено розмір стягнення аліментів на дітей, які присуджені з ОСОБА_1 за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2005 року та судовим наказом Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили, на користь матері дитини ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили, на користь матері дитини ОСОБА_4 .

Відкликано виконавчий лист, виданий на виконання рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2005 року у справі № 2-929/2005, про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Відкликано судовий наказ Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року у справі № 211/2644/19 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 ставить питання про скасування повністю рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову про зменшення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 до 1/6 частини, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позовна заява не містить обґрунтування та належних доказів на підтвердження складного матеріального становища позивача.

Зазначає, що позивач у листопаді 2020 року, без її згоди, продав транспортний засіб, який був ними придбано у період сумісного проживання, що, на думку відповідачки ОСОБА_3 , свідчить про наявність у позивача грошових коштів та відсутність скрутного матеріального становища.

Зазначає, що, відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наполягає, що позивачем не доведено обставини та умови для зменшення розміру аліментів.

Вказує, що ОСОБА_1 є працездатною особою, має стабільний заробіток, можливість відпочивати за кордоном, тобто, на думку відповідачки ОСОБА_3 , позивач не може ставити питання про зменшення розміру аліментів, а навпаки повинен цікавитись життям дитини, піклуватись про її розвиток, вказує, що дитина потребує додаткових витрат на лікування, гуртки.

Відзив позивача на апеляційну скаргу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки до нього не додано докази надсилання копій відзиву іншим учасникам справи, що не відповідає вимогам ч.4 ст. 360 ЦПК України.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав можливим змінити розмір стягуваних на двох дітей аліментів, привівши їх у відповідність до положень частини 5 статті 183 СК України,оскільки розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач, при цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що він сплачує аліменти на двох дітей на рівні 1/2 частини його доходу, що ставить його в скрутне матеріальне становище.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ, як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 9).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2005 року з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, на користь ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 11 листопада 2005 року (а.с.12).

Згідно судового наказу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року стягнуто з позивача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 20 травня 2019 року (а.с.11).

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_3 , про те, що позивач у листопаді 2020 року, без її згоди, продав транспортний засіб, який був ними придбано у період сумісного проживання, що свідчить про наявність у позивача грошових коштів ті відсутність скрутного матеріального становища, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дані обставини не включено до переліку обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, крім того спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя можуть бути предметом окремого позову.

Посилання відповідачки ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що позивач є працездатною особою, має стабільний заробіток, можливість відпочивати за кордоном, тобто, на її думку, він не може ставити питання про зменшення розміру аліментів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки можливість його відпочивати за кордоном не має правового значення для вирішення даного спору.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позовна заява не містить обґрунтування та належних доказів на підтвердження складного матеріального становища позивача, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку зі сплатою аліментів на другу дитину згідно судового наказу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до судових рішень розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а їх зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що приводом зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, колегія суддів зауважує, щона момент розгляду справи у апеляційному суді, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім, тобто відсутні правові підстави вирішувати питання щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на його утримання на підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2005 року, оскільки, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, згідно п.3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру стягуваних аліментів -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: