ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/358/21 Номер провадження 22-ц/814/1905/21Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В.,

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року у складі судді Киричка С. А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Гадяцької міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Гадяцька міська центральна лікарня, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Держави Україна в особі Гадяцької міської ради, КНП «Гадяцька МЦЛ», третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що КНП «Гадяцька МЦЛ», засновником якої є Гадяцька міська рада, не виконує його програму реабілітації інваліда від 10.04.2020 № 410 в частині забезпечення його біфокальними окулярами і лупами, а також належним лікуванням.

На неодноразові звернення він отримує лише відписки, засобами реабілітації його ніхто так і не забезпечив.

Внаслідок вказаних неправомірних дій відповідачів він отримав душевні та фізичні страждання, як інвалід ІІ групи з вадами серця і зору з дитинства. Він змушений звертатися до юристів та правоохоронних органів за допомогою, втратив спокійний сон, постійно перебуває у пригніченому стані, що негативно впливає на його відносини з оточуючими людьми та на його здоров`я в цілому, тому він оцінив моральну шкоду у 5 000 грн.

Посилаючись на наведені обставини, просив суд визнати протиправною бездіяльність КНП «Гадяцька МЦЛ», стягнути з держави Україна на його користь 10000 грн, зобов`язати міську раду здійснювати належний контроль за роботою КНП «Гадяцька МЦЛ».

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю, судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не застосував статтю 23 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» та наказ Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.2007 № 623, не врахував, що відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 410 від 10.04.2020 забезпечення його окулярами і лупою чітко покладено на лікувальний заклад, тобто КНП «Гадяцька МЦЛ», засновником якої є Гадяцька міська рада.

Вважає доведеним факт завдання йому шкоди відповідачами, яку просить стягнути з держави Україна в сумі 10 000 грн, що складається з відшкодування матеріальної шкоди - 5 000 грн та моральної шкоди - 5 000 грн.

Посилається також на те, що суд не забезпечив явку в судові засідання усіх учасників справи для дачі пояснень, не надав йому безкоштовного адвоката. Вказує, що суддя Киричок С. А. зацікавлений у результаті розгляду справи, що викликає сумніви у об`єктивності та неупередженості суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КНП «Гадяцька МЦЛ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи по зору з дитинства та згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 410 від 10.04.2020, виданої медико-соціальною експертною комісією, та довідки № 253 від 03.08.2020, виданої лікарсько-консультативною комісією КНП «Гадяцька ЦРЛ», потребує забезпечення біфокальними окулярами та збільшувальною лупою на загальну суму 5 000 грн.

Відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я Полтавської ОДА № К-01-19/2064/7871/26 від 16.09.2020 виконання індивідуальної програми реабілітації інваліда № 410 від 10.04.2020 покладено на лікувально-профілактичний заклад та управління соціального захисту населення за місцем проживання або лікування, куди рекомендовано було звернутися позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності факту завдання йому матеріального та моральної шкоди відповідачами.

При цьому суд правильно виходив з того, що за загальними підставами цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду (статті 1166, 1167 ЦК України) необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності відповідача, шкідливого результату такої поведінки (збитків, втрат немайнового характеру), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів, відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не наступає.

Згідно вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом в передбачених цим Кодексом випадках. Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначено Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875).

Згідно статті 5 цього Закону порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професії і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації.

Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.

Відповідно до статті 36 Закону № 875 матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення осіб з інвалідністю здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Види необхідної матеріальної, соціально-побутової і медичної допомоги особам з інвалідністю визначаються органами медико-соціальної експертизи в індивідуальній програмі реабілітації. Допомога подається за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів (стаття 37 Закону № 875).

У відповідності до статті 38 Закону № 875 особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймач тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом за наявності відповідного медичного висновку.

Порядок та умови забезпечення осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санітарно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV (далі - Закон № 2961-IV) визначено, що реабілітацію осіб з інвалідністю становить система медичних, психологічних, педагогічних, фізичних, професійних, трудових, фізкультурно-спортивних, соціально-побутових заходів, спрямованих на надання особам допомоги у відновленні та компенсації порушених або втрачених функцій організму для досягнення і підтримання соціальної та матеріальної незалежності, трудової адаптації та інтеграції в суспільство, а також забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації і виробами медичного призначення.

Згідно частин першої, четвертої статті 25 Закону № 2961-IV основними формами реабілітаційних заходів є: надання реабілітаційних послуг; забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення; матеріальне забезпечення. Порядок здійснення реабілітаційних заходів визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, інших центральних органів виконавчої влади в межах їх повноважень.

Відповідно до частин першої-четвертої, восьмої, дев`ятої статті 26 Закону № 2961-IV держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

Технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю є: протезно-ортопедичні вироби, у тому числі ортопедичне взуття; спеціальні засоби для самообслуговування та догляду; засоби для пересування; допоміжні засоби для особистої рухомості, переміщення та підйому; меблі та оснащення; спеціальні засоби для орієнтування, спілкування та обміну інформацією; спеціальні засоби для освіти (включаючи літературу для сліпих) і зайняття трудовою діяльністю; спеціальне фізкультурно-спортивне обладнання і спорядження, спортивний інвентар.

Виробами медичного призначення є прилади, комплекси, системи обладнання, інструменти, пристрої, імплантанти, приладдя, матеріали або інші вироби, призначені для діагностики, лікування та профілактики захворювань.

Рішення про забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення приймається медико-соціальними експертними комісіями (лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей з інвалідністю) на підставі медичних показань і протипоказань, а також соціальних критеріїв.

Безкоштовне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації за індивідуальною заявкою особи з інвалідністю, послугами з післягарантійного ремонту здійснюється у вигляді грошової допомоги особам з інвалідністю для оплати вартості виданих виробів та наданих послуг шляхом безготівкового перерахування коштів підприємствам, що виконали зазначені заявки та відповідають кваліфікаційним вимогам, які визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1301 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів та дітей-інвалідів технічними та іншими засобами реабілітації» регламентується механізм безоплатного забезпечення технічними та іншими (медичними) засобами.

До технічних засобів, які отримують безпосередньо інваліди, діти-інваліди або їх законні представники в закладах охорони здоров`я для використання в амбулаторних та побутових умовах, належать слухові апарати, сечоприймачі чоловічі та жіночі, високопоглинальні прокладки для жінок, які страждають нетриманням сечі, калоприймачі, підгузники, а також технічні засоби з мовним виводом: глюкометри, термометри та тонометри.

До технічних засобів, якими забезпечуються інваліди, діти-інваліди в закладах охорони здоров`я для лікування в стаціонарних умовах, належать штучні протези клапанів серця, біфуркаційні судинні протези, лінійні судинні протези, кондуїти, електрокардіостимулятори, оксигенатори, набори для проведення коронарографії, набори для стентування коронарних судин без лікувального покриття, набори для проведення аортокоронарного шунтування, набори для імплантації механічного клапана серця, однокамерні ШВРС (SSI) з біполярним електродом, двокамерні ШВР (DDDR), кардіовертери-дефібрилятори однокамерні, кардіовертери-дефібрилятори двокамерні, протези очей, епіпротези, орбітальні імплантанти, протези щелеп, протези зубів, кохлеарні імплантанти, голосові протези, протези вушної раковини, клапанні лікворошунтуючі імплантанти, ендопротези суглобів, в тому числі ендопротези суглобів з видовженням для онкологічних хворих.

Забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними засобами здійснюється на підставі медичного висновку за рахунок та в межах коштів державного та місцевих бюджетів, передбачених на зазначену мету.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2006 р. № 1652 «Про затвердження Порядку забезпечення окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації і формування відповідного державного замовлення переліку таких засобів» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, облік інвалідів та інших осіб, які мають право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації (далі - облік), ведуть органи праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконкому міської, районної у місті ради (далі - місцеві органи праці та соціального захисту населення) за місцем реєстрації проживання осіб.

Місцевий орган праці та соціального захисту населення має право як виняток взяти на облік в установленому Мінпраці порядку інваліда та іншу особу не за місцем реєстрації їх проживання.

Для взяття на облік до місцевого органу праці та соціального захисту населення подається заява, заповнена інвалідом та іншою особою або їх законним представником за формою, що затверджується Мінпраці (далі - заява про взяття на облік).

Разом із заявою про взяття на облік пред`являються такі документи інваліда: паспорт або свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років); довідка про реєстрацію з місця проживання; висновок МСЕК про встановлення інвалідності для інвалідів (для дітей-інвалідів - висновок ЛКК) у разі, коли особа вперше звертається до місцевих органів праці та соціального захисту населення або змінюється група і причина інвалідності; індивідуальна програма реабілітації (для інваліда та дитини-інваліда) або висновок ЛКК щодо забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації (для інших осіб, інвалідів, група інвалідності яких встановлена до 1 січня 2007 р. як безстрокова або строк дії якої не закінчився); посвідчення про взяття на облік (для бездомних громадян); копію пенсійного посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується за місцем пенсії; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера для осіб, які досягли 18-річного віку (за наявності номера). Особам, які через релігійні переконання відмовилися від присвоєння ідентифікаційного номера, необхідно пред`явити паспорт з позначкою про наявність права здійснювати платежі без нього; довідка про реєстрацію місця проживання для дітей-інвалідів, дітей віком до 16 років та осіб, паспорти яких не містять відомостей про реєстрацію місця проживання (крім бездомних громадян); копія посвідчення, яке підтверджує статус особи, що має право на пільги відповідно до законодавства (для ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і ветеранів державної пожежної охорони). Законний представник інваліда чи іншої особи подає документи, що підтверджують його особу та повноваження законного представника.

Для отримання технічних засобів реабілітації для інвалідів по зору з числа членів УТОС із зазначеними документами та копією членського квитка може звернутися представник первинної організації зазначеного товариства.

Отже, безоплатне забезпечення осіб з інвалідністю технічними засобами або виробами медичного призначення за рахунок бюджетних коштів здійснюється в порядку черговості, в межах фінансування таких видатків.

Проте, матеріали справи не містять доказів перебування позивача на обліку осіб, які мають право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації.

До засобів реабілітації, які особи з інвалідністю отримують безпосередньо в закладах охорони здоров`я, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1301 біфокальні окуляри та лупа не належать.

Таким чином, по справі не встановлено факту порушення прав позивача з боку Гадяцької міської ради та Комунального некомерційного підприємства «Гадяцька міська центральна лікарня», тому підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на цих осіб за позовними вимогами ОСОБА_1 апеляційним судом не вбачається.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу, що держава Україна не є відповідачем у спірних правовідносинах.

За змістом статей 1173, 1174 ЦК України держава відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, а також посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України, статей 30, 48 ЦПК України держава Україна, як учасник цивільних відносин, бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади.

Оскільки Гадяцька міська рада та Комунальне некомерційне підприємство «Гадяцька міська центральна лікарня», яких позивач визначив особами, які порушили його права та завдали шкоди, не відносяться до органів державної влади, обов`язок держави по відшкодуванню шкоди позивачеві відсутній.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, що не суперечить вимогам статей 274-279 ЦПК України. Неявка у судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та розпорядилися своїми процесуальними правами на власний розсуд, не перешкоджає розгляду справи судом за їх відсутності та вирішенню її по суті.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частин першої, третьої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначаються Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Безоплатна вторинна правова допомога надається категоріям осіб, визначеним у статті 14 цього Закону, центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги та адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, на підставі звернень таких осіб про безоплатну вторинну правову допомогу.

Таким чином, своє право на професійну правничу допомогу учасник справи реалізує самостійно, забезпечення надання правничої допомоги не є обовязком суду, а доводи апеляційної скарги позивача щодо незабезпечення йому безкоштовного адвоката судом не ґрунтуються на законі.

Підстави для відводу судді визначені статтями 36, 37 ЦПК України, серед яких є пряма чи побічна заінтересованість судді у результаті розгляду справи та інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Разом з тим, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання згідно частини четвертої статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

Крім того, за правилами частини третьої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Заявляючи про недовіру судді Киричок С. А. в апеляційній скарзі, позивач відводу судді при розгляді справи у суді першої інстанції не заявляв, передбачених законом підстав неможливості розгляду справи цим суддею не навів, така недовіра викликана оскаржуваним судом рішенням, що не може бути підставою для відводу, тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язу з чим залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. Ю. Кузнєцова

О. В. Прядкіна