Справа № 314/3050/19
Провадження № 2/314/95/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар судового засідання Рясна A.B.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №314/3050/19 в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо порушення її прав власності у зв`язку з довготривалим невиконанням судових рішень Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.11.2006 №2-66/2006, від 25.12.2013 №314/5056/13, від 04.06.2014 №314/1764/14, від 04.11.2015 №314/2399/15, від 13.12.2016 №314/5866/16, від 13.10.2017 №314/2603/17, починаючи з 20.06.2007 року по дату винесення рішення та стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.11.2006 у справі №2-66/2006, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 квітня 2007 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму грошового боргу за договорами позики укладеними у 2003 та 2004 роках у розмірі 32066,00 грн., проценти за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 1787,05 грн., судові витрати у розмірі 809,97 грн.Зазначає, що ухвалою суду від 16 травня 2005 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання рішення суду, 25.04.2007 судом видано виконавчий лист №2-66/2006, який було пред`явлено до виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.

На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист № 2-66-06, та 20.06.2007 відкриті виконавчі провадження № 4026471 про стягнення боргу у сумі 34035,04 грн. та № 4026682 про стягнення боргу у сумі 421,34 грн. Одночасно боржникові надано строк для добровільного виконання зобов`язань до 26 червня 2007 року. У виконавчому провадженні № 4026471 ВДВС накладено арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (постанова від 03.09.2007 серія АА 731556) та на земельну ділянку площею 0,1303 га, кадастровий номер :001:0010, яка знаходиться за тією ж адресою (постанова про накладення арешту від 24.03.2008 серія АА 731617)

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.07.2008 року житловий будинок та земельну ділянку розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звільнено з під арешту (ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.09.2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено).

Протягом 2009-2010 років ОСОБА_1 неодноразово до Вільнянського районного суду Запорізької області подавались скарги на бездіяльність державного виконавця, оскільки рішення суду не виконувалось, заборгованість боржником не погашалась.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.08.2009 року по справі №4-с-2/09 в задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відмовлено (ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.11.2009 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.03.2010 року по справі №4-с-1/10 в задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості відмовлено (ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.05.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено).

10 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу ВДС із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Однак, після неодноразових звернень до керівництва ВДВС на особистих прийомах було з`ясовано, що зведене виконавче провадження за виконавчим листом № 2-66-06 втрачено.

У зв`язку з втратою виконавчого листа, Вільнянським районним судом Запорізької області винесено ухвалу від 02 грудня 2013 року про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-66-06.

10 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала до ВДВС дублікат виконавчого листа у справі № 2-66-06 і постановою від 10 грудня 2013 року відкрито виконавче провадження № 41154584.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07.05.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.12.2013 та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.11.2014 заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа залишено без розгляду.

У зв`язку з довготривалим невиконанням боржником зобов`язань, визначених за рішенням суду, ОСОБА_1 було подано позови до ОСОБА_2 про застосування до суми боргу індексів інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 лютого 2014 року, позов задоволено частково, з ОСОБА_2 на її користь стягнуто 3% річних у розмірі 6957,14 грн. На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який був пред`явлений нею для виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за результатами було відкрите виконавче провадження № 43550941.

Рішенням від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2014 року, позов задоволено частково, з ОСОБА_2 на її користь стягнуто індекси інфляції, застосовані до суми боргу, у розмірі 27528,71 грн. На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який був пред`явлений нею для виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за результатами було відкрите виконавче провадження № 45579378.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.11.2015 року по справі №314/2399/15-ц позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 індекси інфляції, застосовані до суми боргу, в розмірі 23782,54 грн. На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який був пред`явлений нею для виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за результатами було відкрите виконавче провадження ВП №54151495.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.04.2015 задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-66-06, який було направлено до ВДВС. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.12.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.04.2015 та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом від 02.06.2015 Головне управління юстиції у Запорізькій області надало інформацію про проведені виконаючі дії та повідомлено, що державним виконавцем будуть здійснені заходи щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 .

У зв`язку з невиконанням рішень суду, ОСОБА_1 неодноразово зверталась зі скаргами до начальника Відділу ДВС Вільнянського РУЮ, а також на урядову гарячу лінію. 01 квітня 2016 року вона отримала відповідь ВДВС на її скаргу, з якої вбачається, що на виконанні у ВДВС перебуває оригінал виконавчого листа №2-66/2006 від 25.04.2007 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 34035,04 грн.

Разом з відповіддю вона отримала чотири постанови про повернення виконавчих листів у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження та проживання боржника. З вказаними постановами позивач була не згодна та звернулась зі скаргою на рішення і бездіяльність Відділу ДВС Вільнянського РУЮ до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 року по справі №314/3453/16, залишена без змін ухвалою Апеляційним судом Запорізької області від 19 квітня 2014 року, скаргу задоволено, визнано неправомірними та скасовано постанови державного виконавця від 09 березня 2016 року про повернення виконавчих листів № 2-66/2006 від 04 грудня 2013 року,№ 314/5056/13-ц від 03 квітня 2014 року, № 314/1764/14-ц від 01 вересня 2014 року,зобов`язано начальника ВДВС відновити виконавчі провадження; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області щодо не проведення звернення стягнення на майно боржника; зобов`язано ВДВС Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області з метою погашення заборгованості перед ОСОБА_1 вирішити питання про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :001:0010), що належать на праві приватної власності боржнику ОСОБА_2 .

На виконання ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 по справі №314/3453/16 виконавчою службою були відновлені закриті виконавчі провадження, постановою ВДВС від 16.06.2017 було накладено арешт на житловий будинокрозташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з визначеною суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 ціною арештованого будинку, останньою було подано до суду скаргу на рішення ВДВС, з проханням скасувати висновок про оцінку житлового будинку. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.10.2017 року справа №314/1764/14-ц було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Проведення експертизи доручено експертам Запорізького відділення Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз.Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.05.2018 року по вказаній справі надано вільний та безперешкодний доступ до домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення огляду. Листом інституту судових експертиз від 03.09.2018 №П-89/12-07 ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість експертного дослідження у зв`язку з не допуском до об`єкту для його огляду, у зв`язку з чим остання звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій та стягнення майнової шкоди.

В подальшому ОСОБА_1 були подані позовні заяви про індексацію грошового боргу ОСОБА_2 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.12.2016 року по справі №314/5866/16-ц позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 43174 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 29377,58 грн., 3% річних у сумі 2968,04 грн. На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який був пред`явлений нею для виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за результатами було відкрите виконавче провадження ВП №54156956.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.10.2017 року по справі №314/2603/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15049,77 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 15762,15 грн., 3% річних у сумі 931,53 грн. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчі листи, які були пред`явлені нею для виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за результатами було відкрито виконавчі провадження ВП №556853728, №56853460.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.02.2018 року по справі №314/5272/17, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 8270,00 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 6512,00 грн., 3% річних у сумі 515,00 грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.11.2018 вказане вище рішення було повністю скасовано, відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7057,50 грн. Оскільки, справа є малозначною, касаційна інстанція відмовила у відкриті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що представником ОСОБА_2 систематично подаються скарги на дії державного виконавця в зведеному виконавчому провадженні, апеляційні, касаційні скарги по справі №2-66/2006.

В свою чергу ОСОБА_1 в 2018-2019 роках подано 3 позовні заяви: справа №314/5802/18 щодо застосування ст.625 ЦК України до 5-ти судових рішень (№№314/5056/13, 314/1764/14, 314/2399/15, 314/5866/16, 314/2603/17); справа №314/1039/19 щодо стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 ; справа №314/1540/10 щодо відшкодування з Держави матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з неправомірною довготривалою бездіяльністю ВДВС у зведеному виконавчому провадженні №4026471.

Позивач зазначила, що протиправними діями ОСОБА_2 , їй була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що вона з 2003 року переживає емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, безпомічності, що пов`язано з позбавленням її власності, неможливістю протягом 16 років відновити свої порушені права, тривогою за майбутнє своєї дитини, страхом, щодо будь-яких інших неправомірних дій з боку відповідача та його представника. При цьому вказує, що вона вимушена застосовувати усіх необхідних заходів щодо захисту та поновлення своїх прав та інтересів, що в свою чергу потребує фізично-моральних сузиль та витрачання часу, який можливо було б використати в родинному колі, або з друзями, забирає її робочий час та час її помічника. ОСОБА_1 зазначає, що зазнає емоційний дискомфорт, переживання, її грошові кошти постійно використовуються на судовий захист, сплату судових зборів, замість витрачання на свою родину.

Вказала в позові, що неодноразові звернення до відповідача і усному і письмовому порядку з проханням погасити заборгованості за рішенням судів не призводять до результату, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд стягнути з відповідачаморальну шкоду в сумі 300 000,00 грн.

15 липня 2019 року судом відкрито провадження у цій справі, призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження та відстрочено позивачу доплату судового збору до ухвалення судового рішення.

07.08.2019 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій вона просила накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу, а саме житловий будинок та земельну ділянку.

Ухвалою суду від 10.09.2019 року у задоволені заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено.

21.10.2019 від представника відповідача надійшла заява про витребування та доручення доказів.

Ухвалою суду від 21.10.2019 у задоволені заяви позивача про відвід судді було відмовлено, розгляд заяви про відвід судді передано іншому судді, визначеному в порядку передбаченому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 18.11.2019у задоволені заяви позивача про відвід судді було відмовлено.

23.01.2020 від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 надійшов позов до ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо порушення її прав власності та її матері ОСОБА_1 у зв`язку з довготривалим невиконанням судових рішень Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.11.2006 №2-66/2006, від 25.12.2013 №314/5056/13, від 04.06.2014 №314/1764/14, від 04.11.2015 №314/2399/15, від 13.12.2016 №314/5866/16, від 13.10.2017 №314/2603/17, починаючи з 20.06.2007 року по дату винесення рішення та стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що після ознайомлення з заявою представника відповідача ОСОБА_5 про витребування та доручення доказів від 21.10.2019 була безмежно обурена та вимушена вступити у справу, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги. У позові зазначає, що на момент виникнення боргу у ОСОБА_2 перед її матір`ю, вона була малолітньою дитиною, грошові кошти, які були надані ОСОБА_2 , були надані ОСОБА_1 її родичами з метою покращення житлових умов, оскільки з її появою виникла необхідність у збільшені житлової площі, і до сьогоднішнього дня вони з позивачем проживають у квартирі площею 14,7 кв.м. При цьому ОСОБА_2 брав кошти для поліпшення своїх житлових умов, оплачував даними коштами свій кредитний договір №537- К/Р від 20.11.2003 року з цільовим призначенням на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в цей же день ОСОБА_2 був оформлений договір купівлі - продажу житлового будинку та 15.12.2003 даний житловий будинок переданий в заставу АКІБ «УкрСиббанк».

В своєму позові ОСОБА_3 було викладено фактичні обставини справи, які є аналогічними за змістом обставинам, що викладені в позовній заяві ОСОБА_1 . В позові ОСОБА_3 зазначила, що протиправними діями ОСОБА_2 , їй була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що з 2003 року по теперішній час вони з матір`ю переживають емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, безпомічності, що пов`язано з позбавлення її власності, не можливістю протягом 16 років відновити свої порушені права, тривогою за їх майбутнє, страхом, щодо будь-яких інших неправомірних дій з боку відповідача та його представника. При цьому вказує, що вони з матір`ю вимушені застосовувати усіх необхідних заходів щодо захисту та поновлення своїх прав та інтересів, що в свою чергу потребує фізично-моральних сузиль та витрачання часу, який можливо було б використати в родинному колі, або з друзями, забирає мамин робочий час, зазнає емоційний дискомфорт, переживання, їхні грошові кошти постійно використовуються на судовий захист, сплату судових зборів, замість витрачання на свою родину. Вказала в позові, що неодноразове звернення її матері ОСОБА_1 до відповідача і усному і письмовому порядку з проханням погасити заборгованості за рішенням судів не призводять до результату, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

23 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзивна позовну заяву представника відповідача адвоката Коломоєць І.В., в якому вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов не відповідає вимогам абз.3 п.3 ст.175 ЦПК України, а саме, відсутній обґрунтований розрахунок моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., з якого позивачка виходила при обрахуванні даної шкоди. Вважає моральні страждання позивачки надуманими, а її дії агресивними, та такими, що завдають ОСОБА_2 моральних страждань. У своєму відзиві зазначає, що в період з 03.11.1995 по 22.09.2006 ОСОБА_6 працювала в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі, має дитину, з батьком якої розірвала шлюб, згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя позивачка добровільно відмовилась від позовних вимог про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини, що вказує на добрий матеріальний стан. На підтвердження доброго матеріального стану посилається на: рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2014 №2/337/2477/2014 про звернення до суду позивачки та стягнення з ОСОБА_7 заборгованості;рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2013 №337/6422/13-ц; рішення Токмацького районного суду від 11.05.2017 №328/677/17; рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.11.2009 №2а-5569/09/0870; інформацію з реєстру прав власності, з якої вбачається, що ОСОБА_1 09.02.2004 року придбала квартиру, якою володіє на даний час; постанову від 21.01.2019 у виконавчому провадженні №57940216 про арешт коштів ОСОБА_1 ; форми протоколів розкриття тендерних пропозицій, що свідчать про абонентське юридичне обслуговування позивачем господарської діяльності ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник» та КП Запорізький обласний цент охорони праці ЗОР. Зазначає, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя розглядається кримінальна справа №335/942/16-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Також, представник відповідача заявив про відшкодування на користь відповідача витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у розмірі 10000 грн.

23.10.2020 від представника позивача надійшла заява про доручення до матеріалів справи копії Витягу з ЄРДР про кримінальне провадження №0000936 в частині вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 в частині невиконання рішень суду щодо сплати заборгованості.

01.10.2020 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди прийнято до сумісного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, просить суд розглянути та задовольнити клопотання про відшкодування судових витрат та відмовити в позові в повному обсязі.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що,рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.11.2006 у справі №2-66/2006, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто суму грошового боргу за договорами позики укладеними у 2003 та 2004 роках у розмірі 32066,00 грн., проценти за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 1787,05 грн., судові витрати у розмірі 809,97 грн. (Ухвалою суду від 16 травня 2005 року з метою забезпечення позову було накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ). Зазначене судове рішення набрало законної сили 25.04.2007 року (залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2007 року).

На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист № 2-66-06, та 20.06.2007 відкриті виконавчі провадження № 4026471 про стягнення боргу у сумі 34035,04 грн. та № 4026682 про стягнення боргу у сумі 421,34 грн. Одночасно боржникові надано строк для добровільного виконання зобов`язань до 26 червня 2007 року.У виконавчому провадженні № 4026471 ВДВС накладено арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (постанова від 03.09.2007 серія АА 731556) та на земельну ділянку площею 0,1303 га, кадастровий номер :001:0010, яка знаходиться за тією ж адресою (постанова про накладення арешту від 24.03.2008 серія АА 731617).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.07.2008 року житловий будинок та земельну ділянку розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звільнено з під арешту (ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.09.2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.08.2009 року по справі №4-с-2/09 в задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відмовлено(ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.11.2009 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.03.2010 року по справі №4-с-1/10 в задоволені скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості відмовлено (ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.05.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено).

У зв`язку з втратою виконавчого листа,Вільнянським районним судом Запорізької області винесено ухвалу від 02 грудня 2013 року про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-66-06, постановою ВДВС від 10 грудня 2013 року відкрито виконавче провадження № 41154584.Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07.05.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.12.2013 та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.11.2014 заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа залишено без розгляду.

ОСОБА_1 було подано позови до ОСОБА_2 про застосування до суми боргу індексів інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 лютого 2014 року, позов задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 3% річних у розмірі 6957,14 грн. Видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 43550941.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, з ОСОБА_2 на її користь стягнуто індекси інфляції, застосовані до суми боргу, у розмірі 27528,71 грн. Видано виконавчий лист на підставі якого відкрито виконавче провадження № 45579378.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.11.2015 року по справі №314/2399/15-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь індекси інфляції, застосовані до суми боргу, в розмірі 23782,54 грн. На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, відкрите виконавче провадження ВП №54151495.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.04.2015 задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-66-06, який було направлено до ВДВС. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.12.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.04.2015 та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку з невиконанням рішень суду, ОСОБА_1 зверталась зі скаргами до начальника Відділу ДВС Вільнянського РУЮ, а також на урядову гарячу лінію. 01 квітня 2016 року вона отримала відповідь ВДВС на її скаргу, з якої вбачається, що на виконанні у ВДВС перебуває оригінал виконавчого листа №2-66/2006 від 25.04.2007 про стягнення з ОСОБА_2 боргу у розмірі 34035,04 грн. Разом з відповіддю вона отримала чотири постанови про повернення виконавчих листів у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження та проживання боржника.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 року по справі №314/3453/16, залишена без змін ухвалою Апеляційним судом Запорізької області від 19 квітня 2014 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними та скасовано постанови державного виконавця від 09 березня 2016 року про повернення виконавчих листів № 2-66/2006 від 04 грудня 2013 року, № 314/5056/13-ц від 03 квітня 2014 року, № 314/1764/14-ц від 01 вересня 2014 року, зобов`язано начальника ВДВС відновити виконавчі провадження; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області щодо не проведення звернення стягнення на майно боржника; зобов`язано ВДВС Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області з метою погашення заборгованості перед ОСОБА_1 вирішити питання про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності боржнику ОСОБА_2 .

На виконання ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.11.2016 по справі №314/3453/16 виконавчою службою були відновлені закриті виконавчі провадження, постановою ВДВС від 16.06.2017 було накладено арешт на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з визначеною суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 ціною арештованого будинку, останньою було подано до суду скаргу на рішення ВДВС, з проханням скасувати висновок про оцінку житлового будинку. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.10.2017 року справа №314/1764/14-ц було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Проведення експертизи доручено експертам Запорізького відділення Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.05.2018 року по вказаній справі надано вільний та безперешкодний доступ до домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення огляду. Листом інституту судових експертиз від 03.09.2018 №П-89/12-07 ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість експертного дослідження у зв`язку з не допуском до об`єкту для його огляду, у зв`язку з чим остання звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій та стягнення майнової шкоди.

В подальшому ОСОБА_1 були подані позовні заяви про індексацію грошового боргу ОСОБА_2 .

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.12.2016 року по справі №314/5866/16-ц позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 43174 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 29377,58 грн., 3% річних у сумі 2968,04 грн. На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який був пред`явлений нею для виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за результатами було відкрите виконавче провадження ВП №54156956.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.10.2017 року по справі №314/2603/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 15049,77 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 15762,15 грн., 3% річних у сумі 931,53 грн. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчі листи, які були пред`явлені нею для виконання до Відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, за результатами було відкрито виконавчі провадження ВП №556853728, №56853460.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.02.2018 року по справі №314/5272/17, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 8270,00 грн., донараховані індекси інфляції у сумі 6512,00 грн., 3% річних у сумі 515,00 грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.11.2018 вказане вище рішення було повністю скасовано, відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7057,50 грн. Оскільки, справа є малозначною, касаційна інстанція відмовила у відкриті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду.

ОСОБА_1 в 2018-2019 роках подано 3 позовні заяви: справа №314/5802/18 щодо застосування ст.625 ЦК України до 5-ти судових рішень (№№314/5056/13, 314/1764/14, 314/2399/15, 314/5866/16, 314/2603/17); справа №314/1039/19 щодо стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 ; справа №314/1540/10 щодо відшкодування з Держави матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з неправомірною довготривалою бездіяльністю ВДВС у зведеному виконавчому провадженні №4026471.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 зроблено висновок, що відповідно до статті 611 ЦК України відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку про застосування статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів, викладеного у її постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу.

Слід зазначити, що дана справа стосується спірних правовідносин ,що виникли у зв`язку з невиконанням рішення суду, тобто за інших фактичних обставин та різних застосовуваних норм права, що не дає підстав для врахування зазначеного висновку у цій справі.

При заявлені позову про відшкодування моральної шкоди потрібно звертати увагу на причетність особи відповідача до заподіяння шкоди. Тобто, потрібно встановити належного відповідача. У своїй постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц ВС вказав, що сама лише, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно - правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме ст. 1167, ст. 1173 ЦК України. Постанова Судової палати у цивільних справах ВС від 11.09.2013 у справі №6-48цс13.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний , зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст. 18 цього Закону). Наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5 (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення і в силу приписів статті 18 цього Закону зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний реалізувати всі свої права в межах виконавчого провадження з тим, щоб судове рішення було виконане. А також на те, що неможливість для особи домогтися виконання судового рішення є втручанням у право на мирне володіння майном(п. 1ст. 1 Першого протоколу).

Виходячи з цього, слід зазначити, що факт того, що рішення суду не виконано, уже само собою може свідчити про те, що державний виконавець не вжив достатніх ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчого документа, враховуючи норми ст.ст. 10,18 Закону «Про виконавче провадження», що регламентують вжиття заходів, необхідних для своєчасного й у повному обсязі виконання рішення.

Слід зазначити, що за умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню передбачена кримінальна відповідальність (стаття 382 Кримінального Кодексу України).На час розгляду справи за поясненнями позивача встановлено, що за невиконання судового рішення від 09.10.2019 р. відносно боржника ОСОБА_2 внесені відомості до ЄРДР і здійснюється досудове розслідування за кримінальним провадженням.

Під час розгляду справи, судом не було встановлено належні, допустимі та переконливі докази, якими було б доведено, що відповідачем ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, враховуючи, що при зверненні судового рішення до примусового виконання (подано виконавчий лист до органів ДВС і виконавче провадження на час розгляду справи є чинним) саме державний виконавець, відповідні органи державної виконавчої служби повинні забезпечити своєчасне, повне виконання рішення суду.

За результатами розгляду справи, за встановленими обставинами та дослідженими доказами, суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають до задоволення,оскільки той спосіб захисту, що обраний позивачем ОСОБА_6 є невірним, тобто таким, що не відповідає нормам цивільного права.

Враховуючи, що в задоволені позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено, а позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, є похідною вимогою, яка пов`язана з позовною заявою ОСОБА_1 та випливає з неї, суд вважає, що вона також задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем разом із позовною заявою було подано клопотання, у якому остання зазначає про те, що їй за подання даної позовної заяви належить сплатити судовий збір в розмірі 3731 грн. 60 коп., однак, просить суд відстрочити сплату судового збору до вирішення справи по суті (а.с. 12).

Ухвалою від 15 липня 2019 року судом відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження та відстрочено позивачу доплату судового збору до ухвалення судового рішення (а.с. 148).

З огляду на те, що у задоволені позовних вимог позивачу відмовлено, то зважаючи на те, що сплату вказаних коштів судом відстрочено до ухвалення судового рішення, то вони підлягають стягненню з позивача в дохід держави.

Щодо відшкодування на користь відповідача витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний спір виник внаслідок бездіяльності ОСОБА_2 , який був добре обізнаний про свій обов`язок, проте тривалий час добровільно не виконує рішення суду, у зв`язку з чим керуючись нормами ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог представника відповідача в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 12,13,81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04.02.2021.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

04.02.2021