ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/359/21 Справа № 206/1234/19 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обгрунтування позову позивачі посилалися на те, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0000880, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 27.04.2017 року ОСОБА_5 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. Потерпілими у вищезазначеному кримінальному провадженні є ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Відповідно до обставин справи, 28.10.2016 року близько 08.30 год. водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц Спринтер», державний номер НОМЕР_1 , що знаходиться в оренді ПВСП СТО «Карлссон», порушив Правила безпеки дорожнього руху та зіткнувся зі стоячим попереду нього вантажним автомобілем «Мерседес Бенц Аксор», державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Шварцмюллер», д.н. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості. Пасажиру ОСОБА_4 , який є батьком позивача ОСОБА_4 , спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи №23 03/547-Н від 29.11.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Відповідно до цивільно-правового договору №ЦЦ від 24.10.2016 року ПВСП СТО «Карлссон» укладеного між підприємством в особі директора Бевзюк В.П. та фізичною особою ОСОБА_5 останній виконував роботи водія транспортного засобу з перевезення пасажирів. Станом на 31.07.2017 року жодних виплат їм як потерпілим ПВСП СТО «Карлссон» та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» здійснено не було.

Оскільки цивільна відповідальність ПВСП СТО «Карлссон» була застрахована у страховій компанії ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», тому враховуючи вище перелічене ОСОБА_1 оцінив заподіяну моральну та матеріальну шкоду у розмірі 300000 грн., що, на його думку, підлягає стягненню на його користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карлссон» в сумі 251000 грн., з яких 51000 грн. матеріальна та 200000 грн. моральна шкода. ОСОБА_2 оцінила заподіяну матеріальну та моральну шкоду у розмірі 300000 грн., що, на її думку, підлягає стягненню на її користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карлссон» моральну шкоду в сумі 251000 грн. ОСОБА_3 оцінила заподіяну матеріальну та моральну шкоду у розмірі 715631,56 грн., що, на її думку, підлягає стягненню на її користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карлссон» моральну шкоду в сумі 249000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 466031,56 грн. ОСОБА_4 оцінив заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду в наслідок смерті батька, у розмірі 503000 грн., що, на його думку, підлягає стягненню на його користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карлссон» моральну шкоду в сумі 439000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 15000 грн. Позивачі просили ухвалити рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги та стягнути на їх користь вищезазначені суми заподіяної шкоди.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

З таким рішенням суду позивачі не погодилися та подали апеляційну скаргу, в якій ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення суду.

В своїй апеляційній скарзі апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ПВСП СТО Карлссон відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2016 року близько 08.30 год. водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц Спринтер» державний номер НОМЕР_1 , що знаходиться в оренді ПВСП СТО «Карлссон» рухався в Самарському районі м. Дніпро по вул. Маршала Малиновського з боку вулиці Білостоцького в напрямку Самарського мосту. Під час руху ОСОБА_5 , порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху праворуч, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в районі б.92 по вул. Маршала Малиновського, змінив напрям свого руху праворуч та зіткнувся зі стоячим попереду нього вантажним автомобілем «Мерседес Бенц Аксор», державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Шварцмюллер», д.н. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автобуса «Мерседес Бенц Спринтер» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , спричинено тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості.

Вищезазначені обставини, встановлені вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання. Вирок набрав законної сили.

Встановлено, що згідно полісу № АЕ/3575690 цивільно-правова відповідальність ПВСП СТО «Карлссон» застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Останньою в рахунок відшкодування завданої шкоди було відшкодовано ОСОБА_4 29921,31 грн., ОСОБА_1 14960,66 грн., ОСОБА_2 11220,49 грн.

Відповідно до договору оренди автомобіля від 03.02.2016 року автомобіль Mersedes Benz Sprinter 313CDI, державний номер НОМЕР_4 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 , на час дорожньо-транспортної пригоди перебував в оренді ПВСП СТО «Карлссон» .

24.10.2016 року між ПВСП СТО «Карлссон» та ОСОБА_5 було укладено цивільно-правовий договір, строком дії до 31.12.2016 року, відповідно до якого Замовник (ПВСП СТО «Карлссон») доручає, а Виконавець ( ОСОБА_5 ) бере на себе зобов`язання виконувати роботи водієм транспортних засобів, які використовує Замовник у своїй діяльності по обслуговуванню маршрутів загального користування. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту прийняття ОСОБА_5 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, факту роз`яснення ОСОБА_5 його прав та обов`язків інформування про умови праці тощо; матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_5 мав виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлених адміністрацією, дотримуватися трудової дисципліни.

З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для відшкодування відповідачем ПВСП СТО «Карлссон» завданої моральної та матеріальної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», суд першої інстанції посилався на недоведеність позовних вимог в цій частині, зокрема, подані позивачами позови не містять в собі будь-якого змістовного обґрунтування сум заявленої ними матеріальної шкоди, а також її розрахунків, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати належну юридичну оцінку цим вимогам та встановити розмір матеріальних збитків, що були завдані позивачам з урахуванням раніше виплачених їм сум.

В апеляційній скарзі апелянти не погоджуються з таким висновком суду першої інстанції та посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувалась трудова книжка ОСОБА_5 ; не встановлена обставина щодо нарахування ЄСВ за працівника ОСОБА_5 ; не враховано, що підприємство повинно сплатити було до державного бюджету фінансовий штраф за працівника, допущеного до роботи без укладення з ним трудового договору.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянтів, з наступних підстав.

Як було встановлено судом, 24.10.2016 року між ПВСП СТО «Карлссон» та ОСОБА_5 було укладено цивільно-правовий договір, строком дії до 31.12.2016 року.

Згідно п. 1.1. Цивільно-правового договору № ЦЦ 24.10.16 від 24.10.2016 року. ОСОБА_5 взяв на себе зобов`язання виконувати роботи водієм транспортних засобів, які використовує ПВСП СТО «Карлссон» у своїй діяльності по обслуговуванню маршрутів загального користування. При цьому, п. 1.2. чітко визначено, що ОСОБА_5 виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до положень цивільно-правового договору укладеного між ПВСП СТО «Карлссон» та ОСОБА_5 , останній не перебував у трудових відносинах із підприємством.

Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завдані джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2,2 Правил дорожнього руху України).

Посилання апелянтів на те, що судом не досліджувалась трудова книжка ОСОБА_5 щодо наявності в ній чи відсутності запису про прийняття на роботу до ПВСП СТО «Карлссон» є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту прийняття ОСОБА_5 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; факту роз`яснення ОСОБА_5 його прав і обов`язків та проінформування під розписку про умови праці тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що шкода була завдана ОСОБА_5 під час виконання ним своїх трудових обов`язків у ПВСП СТО «Карлссон», а тому останнє в свою чергу, має нести відповідальність за заподіяну шкоду.

Також, необгрунтованими є доводи апелянтів щодо сплати ЄСВ за працівника ОСОБА_5 , оскільки, як вже було встановлено та позивачами не спростовано, ОСОБА_5 не перебував із ПВСП СТО «Карлссон» у трудових відносинах, а отже і не був працівником даного підприємства, саме тому ЄСВ за працівника ОСОБА_5 підприємством ПВСП СТО «Карлссон» не нараховувався і не сплачувався.

Безпідставними є посилання апелянтів щодо сплати підприємством фінансового штрафу, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду по даній справі.

Крім того, всім доказам, які знаходяться в матеріалах справи, при розгляді справи, було надано повну, об`єктивну і відповідну оцінку, і ніякого фінансового штрафу за кожного працівника, допущеного до роботи без укладення з ним трудового договору, підприємству платити не треба, оскільки з ОСОБА_5 було укладено цивільно-правовий договір, відповідно до якого, ОСОБА_5 взяв на себе зобов`язання виконувати роботи водієм транспортних засобів, які використовує ПВСП СТО «Карлссон» у своїй діяльності по обслуговуванню маршрутів загального користування. Даний вид виконання робіт, на підставі цивільно-правового договору, не заборонений чинним законодавством і саме тому, виконання роботи ОСОБА_5 було на законних підставах.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні матеріальної шкоди з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», оскільки позивачі не обгрунтували належним чином розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих саме у сумі по 49000 грн. кожному, враховуючи вже виплачені ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» суми в рахунок відшкодування завданої шкоди, а саме: ОСОБА_4 - 29921,31 грн., ОСОБА_1 14960,66 грн., ОСОБА_2 11220,49 грн.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 23 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова