Провадження № 4-с/638/151/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

при секретарі Суркової М.О.,

за участю представника заявника Білокопитова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові скаргу ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові,-

в с т а н о в и в:

09.06.2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові та просить визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові щодо не зняття арешту майна, зняти арешт з нерухомого майна. Вимоги скарги обґрунтовує тим, що на виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебували виконавчі листи №2011/10352/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про іпотечний кредит. 25.05.2021 року виконавчі листи повернуто стягувачеві без виконання, арешт на майно не знято, повторно виконавчий лист на виконання не надходив, на виконанні не перебуває. Внаслідок бездіяльності Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові продовжує діяти арешт на майно, незважаючи на те, що ОСОБА_1 сплатила на рахунок Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м.Харкові 1820 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи скарги та просив задовольнити, державний виконавець у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання скарги повідомлявся вчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Частинами 1,2 статті 450 ЦПК України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частини 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . На вказану квартиру накладено арешт постановою державного виконавця від 25.05.2016 року у межах суми 1820 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.11.2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за іпотечним договором №MRTG-79 від 30.04.2008 року задоволено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11.12.2019 року замінено стягувача у цивільній справі №2011/10352/12 з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ОСОБА_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.03.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м.Харкова на виконання рішення від 03.11.2014 року по справі №2011/10352/12.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.4 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені, Конституцією та Законами України.

Оскільки стягувач реалізував позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність предмета іпотеки, внаслідок чого припинилися зобов`язання за кредитним договором та виконавчий лист визнаний таким, що не підлягає виконанню, відсутні правові підстави для продовження існування арешту, який був вжитий в межах виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення до суду зі скаргою в порядку ст.ст.447,448 ЦПК України.

При цьому нормами статті 451 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» визначено способи захисту прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи викладене, скарга підлягає частковому задоволенню в частині зобов`язання державного виконавця зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 14661541, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер: 48816642, виданий 25.05.2016, видавник: Дзержинський ВДВС м.Харків.

У відповідності до ч.1 ст.453 ЦПК України, про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.449,450,451ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові щодо не зняття арешту згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер: 48816642, виданий 25.05.2016 року, видавник: Дзержинський ВДВС м.Харків.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 14661541, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер: 48816642, виданий 25.05.2016, видавник: Дзержинський ВДВС м.Харків.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 16.08.2021 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин