Провадження № 2/325/296/2021
Справа № 325/946/21
23 листопада 2021 року смт. Приазовське
Приазовський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Діденка Є.В.,
за участю секретаря судового засідання Орманджи Ф.К.
прокурора Чекаліної О.С. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Запорізької обласної прокуратури в інтересах Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу,
заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь Головного управління Держпродспоживслужби у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області матеріальну шкоду, завдану виплатою ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 152 832,96 гривень; стягнути з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури судовий збір в розмірі 2292,49 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Запорізького апеляційного суду від 12.02.2019 року у справі 331/8323/17 частково задоволено позов ОСОБА_2 , визнано таким, що не відповідає закону, та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі - Головне управління) про її звільнення від 23.11.2017 № 199-К та останню поновлено на посаді начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 152 832,96 грн з наступним вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 року вказане рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. В частині стягнення на користь ОСОБА_2 152 832,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу рішення суду від 12.02.2019 № 331/8323/17 виконано в березні 2021 року. Наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про звільнення ОСОБА_2 від 23.11.2017 № 199-К підписано начальником Головного управління Шершневим В.П. У свою чергу, судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 331/8323/17 встановлено, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з порушенням вимог ст. 40 КЗпП, що й стало підставою для визнання відповідного наказу Головного управління протиправним та його скасування. У зв`язку з цим, Головне управління має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 у розмірі виплаченої на виконання рішень суду від 12.02.2019 року № 331/8323/17 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 152 832,96 грн. Звільнення останнього з роботи не звільняє його від матеріальної відповідальності перед позивачем. З інформації Головного управління від 14.06.2021 року № 12-13-13/3583 відповідним органом заходи щодо стягнення в судовому порядку з винної у їх спричиненні особи (у порядку регресу) не вживались, відповідного позову не подано. У даній справі наявність інтересів держави полягає у невідшкодуванні винною особою збитків, завданих виплатами ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу середнього заробітку в сумі 152832,96 грн, оскільки фінансове забезпечення органів Держпродспоживслужби здійснюється за рахунок державного бюджету України. Таким чином, невідшкодування вказаних коштів завдає шкоди державному бюджету, що є порушенням інтересів держави, та є підставою для органів прокуратури представляти інтереси держави в суді.
Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження на 27 вересня 2021 року.
В судовому засіданні 27 вересня 2021 року на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 02 листопада 2021 року.
В судовому засіданні 02 листопада 2021 року на підставі заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чмут С.В. суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 23 листопада 2021 року.
22.11.2021 року до суду від адвоката Чмут С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці за межами України.
Відзив відповідачем не подано, інших заяв та клопотань по справі від учасників справи до суду не надходило.
В судове засідання відповідач і його представник не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Вирішуючи наслідки неявки в судове засідання відповідача і його представника, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише у межах строків, встановлених ЦПК України. Слід враховувати, що ця справа розглядається у порядку спрощеного провадження, і суд вже двічі відклав розгляд справи за клопотанням відповідача і його представника для надання можливості прийняти на участь у розгляді справи. Також, суд звертає увагу, що судове засідання 27.09.2021 року відкладено за клопотанням відповідача, який зазначив, що хворіє, але доказів цього суду так і не надав. Крім того, в судове засідання 23.11.2021 року відповідач ОСОБА_1 особисто не з`явився, клопотань про відкладення справи не подавав і не повідомив суду про причини своєї неявки. Відзиву у цій справі відповідачем подано не було, докази на спростування позовних вимог також не подавались. З огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи та права позивача на доступ до суду, суд вважає, що заява представника від 22.11.2021 р. не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням наведеного, беручи до увагу третю поспіль неявку відповідача в судове засідання, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача і його представника, на підставі наявних у справі доказів.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши представника позивача та дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та іншими способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 136 КЗпП України, передбачено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, зокрема, стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди у судовому порядку.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
Згідно ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Аналогічне положення визначено в ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Під час розгляду справи судом встановлено, що у відповідності до копії наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 23.11.2017 № 199-К за підписом начальника Головного управління Шершнєва В.П. ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини з 23 листопада 2017 року згідно п.3 ст. 40 КЗпП України.
ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області з 10 січня 2017 року, що підтверджується копією наказу голови Державної служби України з питань безпечностіхарчових продуктів та захисту споживачів від 06.01.2017 року №7-К.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.02.2019 року у справі № 331/8323/17 (22-ц/807/526/19) позов ОСОБА_2 до ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області задоволено частково, визнано таким, що не відповідає закону, та скасовано наказ про її звільнення від 23.11.2017 року № 199-К та поновлено на посаді начальника Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини, стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 152 832,96 грн з наступним вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.
У своїй постанові апеляційний суд прийшов до висновку про незаконність звільнення ОСОБА_2 .
Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 року в постанову Запорізького апеляційного суду від 12.02.2019 року у справі 331/8323/17 (22-ц/807/526/19) залишено без змін.
Згідно інформації Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області від 30.04.2021 № 04-083/3987 на користь ОСОБА_2 з ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області за виконавчим листом по справі № 331/8323/17 стягнуто 152 832,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 25.03.2021 року згідно меморіальних ордерів від 24.03.2021 року №№ 1,2,3 було проведено безспірне списання коштів з рахунку боржника у розмірах: 27 509,93 грн (податок з фізичних осіб), 2 292,49 грн (військовий збір), 123 030,54 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу), що підтверджується копіями вищевказаних меморіальних ордерів.
Таким чином, на переконання суду дослідженими доказами підтверджено, що відповідач як уповноважена службова особа прийняв рішення про звільнення з посади ОСОБА_2 з порушенням встановленого законом порядку. Вказані обставини встановлені судовими рішеннями, і доказів на спростування цього суду не надано.
Також, наданими доказами підтверджено, що ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області за рахунок державного бюджету були виплачені грошові кошти на користь ОСОБА_2 за вимушений прогул, тобто що безпосередньо пов`язано із незаконним звільненням і поновленням на посаді.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.
Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у незаконному звільненні також доведена, оскільки саме він приймав відповідне рішення.
Також, суд вважає, що наданими доказами прокурором достатньо обґрунтовано подання даного позову і підтверджено неналежне нездійснення повноважень у цій сфері Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Держпродспоживслужби та ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області.
Таким чином, суд вважає, необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача спричинену матеріальну шкоду в порядку зворотної вимоги у розмірі 152832,96 гривень.
Крім того, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2292,49 гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81-82, 89, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов Запорізької обласної прокуратури в інтересах Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення суду складене 26.11.2021 року.

Суддя Є.В. Діденко