МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р. Справа №370/2796/20

Макарівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Тандира О.В.,

із секретарем судового засідання Прокопчук О.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , (далі - позивач) в особі представника адвоката Суткович М.А., звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2), в якому вказала, що вона відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №244929 від 03.03.2009 року на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2009 року №202 набула у власність земельну ділянку площею 0,9667 га з кадастровим номером №:05:050:0027, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада.

Вказана земельна ділянка з 2010 по 2013 року була предметом судового спору за позовом Міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП Макарівське лісове господарство, Макарівської РДА Київської області до ОСОБА_3 , та інших відповідачів про визнання незаконними державних актів на право власності на земельні ділянки, недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та повернення їх до державної власності. Ухвалою від 06.04.2010 року у межах вказаної судової справи на вищевказану земельну ділянку було накладено арешт у якості заходу забезпечення позову. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 28.12.2011 року у задоволенні вимог позивача було відмовлено у повному обсязі, з чим погодилися також суди апеляційної та касаційної інстанції (рішення Апеляційного суду Київської області у справі №22ц-2025/12 від 03.04.2012 року; ухвала ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-19547 св12 від 05.06.2013 року).

Як вказує позивач, у 2011 році ОСОБА_2 , висловив бажання придбати в позивача вказані земельну ділянку внаслідок чого 27.12.2011 року між позивачем та відповідачем-1 було укладено Попередній договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською О.Е., та зареєстрований в реєстрі за №7797.

Відповідно до п. 1 Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року сторони зобов`язувались в строк до 27.03.2012 року укласти основний Договір купівлі-продажу земельних ділянок.

Відповідно до п. 2.6. Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року відповідач-1 взяв на себе зобов`язання зняти з вищезазначених земельних ділянок заборону (арешт), для чого позивач видала відповідачу довіреність на право представлення її інтересів. Окрім того, позивач передала оригінали Державних актів на землю серії ЯЖ №244929, ЯЖ №244930, на підтвердження своїх намірів укласти в майбутньому договір купівлі-продажу землі.

У вказаний в Попередньому договорі від 27.12.2011 року строк відповідач-1 не зняв з земельних ділянок арешт, укладення основного договору не ініціював, таким чином відмовившись від виконання умов Попереднього договору від 27.12.2011 року в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 3 Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року, у випадку, якщо основний договір не буде укладено в зазначений термін з причин, які не залежать від волі сторін, за згодою сторін термін оформлення основного договору продовжується на строк за домовленістю сторін.

Позивач жодних домовленостей про продовження дії Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року з відповідачем-не підписувала, а отже зобов`язання встановлене попереднім договором (укласти основний договір) припинилось 28.03.2012 року.

У вересні 2020 року позивач, бажаючи скористатись своїм правом розпорядитись своєю власністю, знайшла покупця земельних ділянок за вигідною для неї ціною.

02.10.2020 року позивач звернулась до Макарівського районного суду Київської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі №2-177/11, та для того, щоб не втратити покупця за час, поки суд буде розглядати вказане клопотання, 21.10.2020 року позивач уклала Попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок з ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 2.1. Попереднього договору купівлі-продажу від 16.10.2020 року продавець має намір продати, а покупець купити нерухоме майно, що є предметом цього договору за ціною, що буде еквівалентною 30394,40 дол. США.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основних договорів покупець передав позивачу завдаток в розмірі 5000 дол. США.

Позивач вказує, що 12.10.2020 року, очевидно після того, як відповідач-1 дізнався про те, що позивач розпочала процедуру про зняття арешту, відповідач-1 приїхав до позивача особисто та почав вимагати передання земельних ділянок та погрожувати. Відповідач-1 вимагав віддати землю «по хорошому», погрожував застосувати щодо позивача «відповідні заходи впливу», вимагав «добре усвідомити наслідки своїх дій» і «погоджуватися вирішити питання мирно» поки він це пропонує, казав «зробити правильний вибір від якого життя буде безпечним та приємним» і висловлював інші подібні фрази, спрямовані на погрози та залякування з метою отримати майно позивача у власність.

Позивач повідомила відповідача-1, що не має більше наміру продавати йому земельні ділянки. Окрім цього, відповідачем-1 позивачу була надана письмова заява-повідомлення, в якій відповідач-1 вимагав від позивача з`явитись 15.10.2020 року за вказаною адресою для укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок. У заяві містяться погрози застосування певних засобів впливу до позивача, якщо вона не погодиться відчужити земельні ділянки.

У зв`язку з наведеним позивачем була подана заява про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України (вимагання) до Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області.

15.10.2020 року позивачем було направлено поштою відповідачу-1 відповідь на його заяву, в якій позивач повідомила про припинення між ними зобов`язань за Попереднім договором від 27.12.2011 року та просила повернути Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №244929 та ЯЖ №244930 та припинити шантаж.

Як вказує позивач, відповідачу-1 достеменно було відомо про відсутність у позивача волі та волевиявлення відчужувати йому земельні ділянки.

Разом з тим, 18.11.2020 року, готуючись до укладення основного договору купівлі-продажу з покупцем ОСОБА_4 , позивач дізналась, що її земельна ділянка вже продана відповідачу-1 на підставі договору-купівлі продажу від 16.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., зареєстрованого у реєстрі за №929, та договору купівлі-продажу від 17.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., зареєстрованого у реєстрі за №930.

Ознайомившись з матеріалами нотаріальної справи, позивач дізналась, що земельні ділянки, в тому числі і та, що є предметом даного спору, без її згоди та відома були продані від її імені нібито її представником відповідачем-2 своєму братові відповідачу-1.

Підставою для такого представництва стала Довіреність від 27.12.2011 року (далі - Довіреність), посвідчена приватним нотаріусом КМНО Орловською О.Е., зареєстрована в реєстрі за №7798, якою позивач нібито уповноважила відповідача-1 та відповідача-2 вчиняти від імені позивача юридично значущі дії. З тексту довіреності вбачається, що вона видана строком на 10 років та дійсна до 27.12.2021 року.

Позивач пам`ятає лише факт укладення довіреності на виконання п. 2.6. Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року, відповідно до якого відповідач-1 взяв на себе зобов`язання зняти з земельних ділянок заборону (арешт), а позивач видала довіреність на право представлення її інтересів.

При цьому позивач вказує, що не пам`ятає укладення довіреності на вчинення юридичних дій з її майном строком аж на 10 років, інакше б відкликала її. За першої змоги, 19.11.2020 року позивач припинила дію вказаної довіреності.

У зв`язку з тим, що земельні ділянки вибули з власності позивача всупереч її волі на підставі недійних правочинів, позивач змушена звернутись до суду з позовом для захисту своїх прав.

Позивач вказує, що всупереч ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В своїй сукупності вказані обставини та дії позивача достовірно вказують на відсутність волі позивача на укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Також вказує, що дії відповідачів не можна вважати такими, що виконані на виконання доручення позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 237, 244 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Також дії повіреного не відповідають вимогам ст.ст. 1004, 1006 ЦК України, оскільки істотні умови спірного договору відповідачі ніколи не обговорювали і не узгоджували з позивачем. Про спірні правочини відповідачі її не повідомили. Навпаки земельні ділянки позивача відчужувались таємно від неї, для того, щоб вона не перешкодила вчиненню цих дій. Кошти від вчинених правочинів відповідач-2 позивачу не передав.

Вказане свідчить, що відповідачі діяли недобросовісно, на шкоду інтересам позивача.

Також позивач вказує, що договір доручення на відчуження земельних ділянок з відповідачами не укладала, довіреність не наділяла відповідачів повноваженнями розпоряджатись її власністю.

Крім того позивач вказує, що відповідачі суттєво занизили ціну земельної ділянки, оскільки вона мала змогу продати свою власність дорожче, а натомість вона змушена понести штрафні санкції за попереднім договором від 21.10.2020 року, укладеним з ОСОБА_4 , внаслідок чого змушена буде повернути останньому суму завдатку у подвійному розмірі, що становить 283 700 грн.

Вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідачі, керуючись довіреністю, де вони обидва зазначені як представники, вчинили правочин у своїх інтересах. Один представник продав майно довірителя іншому представнику (своєму брату) навіть не запитавши згоди довірителя, на власний розсуд визначивши ціну, занизивши її. При цьому вони достовірно знали про небажання позивача відчужувати земельні ділянки відповідачу-1.

Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на вищевказані обставини та норми цивільного законодавства позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,9667 га з кадастровим номером №:05:050:0027, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, від 16.11.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований у реєстрі за №929; повернути сторони вказаного договору купівлі-продажу у попередній стан шляхом визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І., індексний номер: 55171882 від 16.11.2020 року; визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського Володимира Степановича, індексний номер: 55672551 від 14.12.2020 року. Також просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

У встановлений судом строк та у встановленому процесуальним законом порядку відповідач-1 подав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю (т. 2 а.с. 1-10).

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач-1 вказав, що позивач видала відповідачу-1 Довіреність від 27.12.2011 року, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Орловською О.Е., зареєстрована в реєстрі за №7798, якою позивач уповноважила відповідача-1 та відповідача-2 вчиняти від імені позивача юридично значущі дії. Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 27.12.2021 року.

Оспорюваний позивачем правочин з купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,9667 га з кадастровим номером №:05:050:0027, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, від 16.11.2020 року, був укладений на підставі вказаної вище довіреності у встановленому законом порядку, тому доводи позивача про відсутність її волі на відчуження земельної ділянки, невідповідності договору купівлі-продажу з її відчуження вимогам цивільного законодавства є надуманими та не відповідають дійсності.

Відповідач-2 не скористався правом заперечити проти позову та у встановлений судом строк не подав відзиву на позов.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_3 , прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд даної цивільної справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.02.2021 року, яке неодноразово відкладалося.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 , про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою суду від 01.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2021 року, який було відкладено на 03.08.2021 року, а в подальшому на 17.08.2021 року.

У судовому засіданні 17.08.2021 року представник позивача адвокат Юрченко К.І., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити із вказаних у позові підстав.

Відповідач-1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши її письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 , була власником земельної ділянки площею 0,9667 га для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №:05:050:0027, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №244929 від 03.03.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №26. Вказану земельну ділянку вона набула у власність на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2009 року №202 (т. 1 а.с. 180).

27.12.2011 року між позивачем як продавцем та відповідачем-1 як покупцем було укладено Попередній договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською О.Е., та зареєстрований в реєстрі за №7797 (т. 1 а.с. 156-157).

Відповідно до п. 1 Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року сторони зобов`язувались в строк до 27.03.2012 року укласти основний Договір купівлі-продажу земельної ділянки, в тому числі і з кадастровим номером №:05:050:0027.

Відповідно до п. 2.4 Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року відповідач-1 до підписання договору передав, а позивач прийняв забезпечувальний платіж у розмірі 160000 грн., в рахунок оплати ціни продажу.

Також відповідно до п. 2.6. Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року відповідач-1 взяв на себе зобов`язання зняття заборони та підготовки усіх необхідних документів для укладення основного договору, у зв`язку із чим позивачем відповідачу-1 передано оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язалася видати відповідну довіреність.

Відповідно до п. 3 Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року, у випадку, якщо основний договір не буде укладено в зазначений термін з причин, які не залежать від волі сторін, за згодою сторін термін оформлення основного договору продовжується на строк за домовленістю сторін.

Судом також було встановлено, що 27.12.2011 року позивач Довіреністю уповноважила відповідача-1 та відповідача-2 представляти її інтереси в усіх державних громадських, господарських та інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності, в тому числі в усіх правоохоронних органах, прокуратурі, органах державної влади та місцевого самоврядування, у державних нотаріальних конторах чи у приватних нотаріусів, з питань користування та розпорядження (в тому числі продажу за ціну та на умовах на їх розсуд, обміняти, здати в оренду, передати в іпотеку за моїми зобов`язаннями та зобов`язаннями третіх осіб), належними мені на праві власності земельними ділянками, які розташовані на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, в тому числі і з кадастровим номером :05:050:0027, цільове призначення - ведення індивідуального садівництва.

Згідно довіреності позивач уповноважила відповідачів: подавати від її імені заяви, в тому числі заяву про її сімейний стан та про належність мені майна на праві особистої власності, подавати довідки та інші документи, отримувати необхідні довідки та документи, пов`язані з користуванням та розпорядженням земельними ділянками, представляти її інтереси у відповідних уповноважених органах, зокрема в органах нотаріату, в органах місцевого самоврядування та органах реєстрації нерухомого майна, тощо, вирішувати питання щодо виготовлення та отримання державних актів на земельні ділянки (їх дублікатів), укладати цивільно-правові угоди щодо розпорядження земельним ділянками, в тому числі укладати договори іпотеки, договори про задоволення вимог, договори поруки та ін., отримувати грошові суми за цими угодами, розписуватися «а мене, сплачувати належні з мене платежі, пов`язані з користуванням та розпорядженням земельними ділянками, вести від її імені усі судові справи в усіх судових установах тощо.

Вказана довіреність видана терміном на десять років та дійсна до 27.12.21 року та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Орловською О.Е., зареєстрована в реєстрі за №7798 (т. 1 а.с. 205, 208).

В подальшому, 12.10.2020 року відповідачем-1 позивачу була подана письмова заява-повідомлення, в якій відповідач-1 вимагав від позивача з`явитись 15.10.2020 року за відповідною адресою для укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок (т. 1 а.с. 163-164).

Доводи позивача щодо подання до правоохоронних органів заяви про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України (вимагання) матеріалами справи не підтверджується, оскільки на копії відповідної заяви відсутня відмітка органів поліції про її реєстрацію а також не надано витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального правопорушення (т.1 а.с. 170-172).

15.10.2020 року позивачем було направлено поштою відповідачу-1 відповідь на його заяву, в якій позивач повідомила про припинення між ними зобов`язань за Попереднім договором від 27.12.2011 року та просила повернути Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №244929 та ЯЖ №244930 та припинити шантаж (т. 1 а.с. 165-169).

Судом також встановлено, що 21.10.2020 року позивач як продавець уклала Попередній договір купівлі-продажу земельних ділянок з ОСОБА_4 як покупцем, відповідно до п. 2.1 якого сторони у строк до 16.10.2021 року зобов`язуються укласти та оформити договори купівлі-продажу земельних ділянок, зокрема і ділянки площею 0,9667 га для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №:05:050:0027, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада за ціною, що буде еквівалентною 15197,40 дол. США (п. 2.1 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основних договорів покупець передав позивачу завдаток в розмірі 5000 дол. США, про що також свідчить її розписка (т. 1 а.с. 159).

Далі, 16.11.2020 року між позивачем, від імені якої на підставі довіреності від 27.12.2011 року діяв відповідач-2, як продавцем, та відповідачем-1 як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,9667 га для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №:05:050:0027, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І., зареєстрований у реєстрі за №929 (т. 1 а.с. 176-178).

Згідно п. 2.1 Договору сторони домовилися, що вартість відчужуваної земельної ділянки становить 80000 грн. А згідно п. 2.3 Договору згідно звіту з експертної грошової оцінки ринкова вартість земельної ділянки складає 252376 грн.

Згідно п. 3.1 Договору продавець свідчить, що земельна ділянка, що відчужується, до моменту укладення цього договору нікому іншому не продана, не подарована, не передана як внесок до статутного капіталу юридичної особи, іншим способом не відчужена, під арештом не перебуває, судового спору щодо неї, прав третіх осіб у зв`язку із наймом, орендою, тимчасовим використанням, щодо зазначеної ділянки немає.

Як передбачено п. 6.8 Договору сторони цього договору стверджують, що цей договір не приховує інший правочин, вчинений з метою створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором..

Пунктом 6.10 Договору передбачено, зміст ст.ст. 182, 229-231, 233-236, 377, 632, 655, 665, 668 ЦК України, а також окремих норм ПК України, СК України та ЗК України сторонам роз`яснено.

Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчить інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 213-214).

Як вбачається з витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей, 19.11.2020 року за заявою позивача припинено дію її довіреності від 27.12.2011 року (т. 1 а.с. 175).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно станом на 17.12.2020 року земельна ділянка площею 0,9667 га для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером №:05:050:0027 у власності відповідача-1 відсутня (т. 1 а.с. 219-230).

Вирішуючи позовні вимоги за позовом, суд керується наступним.

Статтею 11 ЦК України, зокрема, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ст. 12 ЦК України).

При цьому п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, серед яких вимоги щодо змісту правочину, обсягу дієздатності сторони правочину та наявності волевиявлення на його вчинення.

Так згідно вказаної норми зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Здійснення цивільних прав особою, в тому числі і щодо укладення правочинів може здійснюватися особою особисто, або через інститут представництва.

Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною ж третью вказаної статті передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч. 3 вказаної статті).

Нормою ст. 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Однією з форм представництва за договором ЦК України виділяє як представництво за довіреністю, яке визначено ст. 244 ЦК України. Так, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма такої довіреності визначається формою, в якій відповідно до закону має вчинятися відповідний правочин, про що зазначено у ст. 245 ЦК України.

Вказані норми кореспондуються з ч. 1 ст. 1001 ЦК України, відповідно до якої за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Також згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Так, предметом спору у даній справі є відповідність змісту договору з купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між позивачем, від імені якої за довіреністю діяв відповідач-2, та відповідачем-1, актам цивільного законодавства, наявності волі продавця на відчуження земельної ділянки, наявності повіреного відповідного обсягу повноважень.

Суд вважає, що укладення оспорюваного договору відповідачем-2 від імені позивача на підставі довіреності у повній мірі відповідає наведеним вище вимогам цивільного законодавства.

Встановлено, що на виконання укладеного між позивачем та відповідачами усного договору доручення, позивачем була видана довіреність, якою позивач уповноважила відповідачів від її імені та за її рахунок здійснити юридично значимі дії, зокрема і щодо розпорядження (в тому числі продажу за ціну та на умовах на їх розсуд), належної позивачу на праві власності земельної ділянки, розташованої на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області з кадастровим номером :05:050:0027.

Обсяг юридично значимих дій, на вчинення яких позивач уповноважила відповідачів, відповідає вимогам ст.ст. 238, 1003 ЦК України та змісту вчиненої дії, тобто укладеного договору купівлі-продажу визначеної земельної ділянки.

Форма довіреності відповідає вимогам ст. 245 ЦК України, оскільки правочин щодо відчуження земельної ділянки має вчинятися винятково в нотаріальній формі.

Строк дії довіреності на момент вчинення оспорюваного правочину не сплив.

Слід також зазначити, що позивач жодним чином не заперечує законність та правомірність виданої на ім`я відповідачів довіреності та не оспорює її дійсність.

Враховуючи, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, а також враховуючи презумпцію правомірності правочину (договору доручення та виданій на підставі нього довіреності) у суду відсутні підстави вважати, що у позивача було відсутнє волевиявлення на вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Посилання позивача в даному випадку на обізнаність відповідача-1 про відсутність волевиявлення у позивача на відчуження йому земельної ділянки не має правового значення, оскільки відповідач-1 діяв від свого імені укладаючи спірний договір та виступав у ньому стороною покупця. Не має також правового значення та обставина, що позивач не пам`ятає факт видачі такої довіреності на ім`я відповідачів.

Посилання позивача на те, що вказана довіреність була видана на виконання вимог п. 2.6. Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року, строк дії якого закінчився, судом відхиляється, оскільки у виданій на ім`я відповідачів довіреності жодних застережень щодо Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року немає, натомість строк дії довіреності становить десять років, аж до 27.12.2021 року, що не відповідає строку дії Попереднього договору купівлі-продажу від 27.12.2011 року.

Посилання позивача на ту обставину, що її дійсною волею було відчужити земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , з яким було укладено попередній договір купівлі-продажу, також не має правового значення для оцінки законності укладення спірної угоди через представника.

Суд також вважає, що припинення позивачем дії довіреності, на підставі якої від її імені була продана земельна ділянка, вже після укладення спірного договору, не може свідчити про відсутність волевиявлення сторони правочину на його вчинення.

Посилання позивача на ту обставину, що дії відповідачів не можна вважати такими, що виконані на виконання доручення позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 237, 244 ЦК України не є обґрунтованими та спростовуються наведеним вище.

Посилання позивача на невідповідність дій повіреного вимогам ст.ст. 1004, 1006 ЦК України, оскільки істотні умови спірного договору відповідачі ніколи не обговорювали і не узгоджували з позивачем, про спірні правочини відповідачі її не повідомили, кошти від вчинених правочинів відповідач-2 позивачу не передав, не є підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину купівлі-продажу, а стосується лише правовідносин між позивачем як довірителем та відповідачем-2 як повіреним і дотримання обов`язків повіреного за договором доручення не є предметом дослідження суду у даній справі.

Посилання позивача на недобросовісні дії відповідачів, які були вчинені на шкоду інтересам позивача, а саме на суттєве заниження ціни земельної ділянки у договорі, оскільки вона мала змогу продати свою власність дорожче, спростовується змістом виданої позивачем довіреності, відповідно до якої відчуження земельної ділянки могло відбуватися за ціну та на умовах на розсуд представників. При цьому цивільне та земельне законодавство не обмежує учасників цивільних правовідносин у визначенні ціни продажу земельної ділянки.

Також не має правового значення при оцінці законності укладення оспорюваного договору можливе застосування до позивача штрафних санкцій за попереднім договором від 21.10.2020 року, укладеним з ОСОБА_4 , оскільки вказаний попередній договір не впливає на відповідність умов дійсності оспорюваного позивачем правочину.

Також суд визнає неспроможними посилання позивача на зловмисну домовленість представника однієї сторони з другою стороною, як на підставу дійсності оспорюваного правочину (ст. 232 ЦК України), оскільки будь-які докази такої зловмисної домовленості у порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано, а висновки позивача щодо цієї обставини є лише припущеннями, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Згідно вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому ч. 2 ст. 232 ЦК України передбачено, що у такому разі довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Також необґрунтованим є посилання позивача як на підставу дійсності оспорюваного правочину на ч. 3 ст. 238 ЦК України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, оскільки відповідач-2 як представник позивача не був представником відповідача-1.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, а тому у задоволенні цієї частини вимог слід відмовити.

Вимоги ж позивача щодо повернення сторін оспорюваного договору купівлі-продажу у попередній стан шляхом визнання протиправним та скасування рішень нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від вимог про визнання недійсним оспорюваного правочину, а тому і у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у задоволенні позовних вимог покладається на позивача та стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.08.2021 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_3 - адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 - адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 - адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя О.В. Тандир