печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О. О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_1 безпідставно перерахувала шістьма банківськими платежами на рахунок ОСОБА_4 кошти в розмірі 214 800, 00 грн. Так як кошти були безпідставно сплачені, без надання у відповідь будь-яких товарів і послуг з боку відповідача, позивач бажає повернути відповідні кошти у розмірі 214 800, 00 грн. Позивач суду повідомляє, що жодних правочинів з відповідачем не укладала.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що в кінці січня на початку лютого 2020 чоловік відповідача ОСОБА_5 , перебуваючи у довірчих відносинах із ОСОБА_1 , повідомив, що остання просить укласти із ним договір позики на загальну суму 215 000, 00 грн. При цьому вказані кошти, як пояснила ОСОБА_1 ОСОБА_5 , їй необхідні для закінчення ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із тим, що така сума грошей була у відповідача особисто, вона не заперечувала, щоб її чоловік уклав із ОСОБА_1 такий договір позики та 12.02.2020 відповідач передала чоловіку 215 000, 00грн, які належали їй особисто.

15.02.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено безпроцентний договір позики та передано останній грошові кошти на загальну суму 215 000, 00 грн. Строк повернення позики визначено 01.04.2020. При цьому ОСОБА_1 написала відповідну розписку, яка посвідчувала передання їй визначеної грошової суми.

На початку березня 2020 р. ОСОБА_1 повідомила чоловіку відповідача, що через раптові фінансові проблеми не зможе до 01.04.2020 віддати усю суму позики, але поступово буде повертати борг.

При цьому ОСОБА_1 повідомила, що їй було б зручно повертати кошти шляхом перерахування відповідної суми на картковий рахунок. Відповідач не заперечувала проти такого шляху повернення коштів та надала чоловіку реквізити свого карткового рахунку.

Так, дійсно 03.04.2020 на картковий рахунок відповідача зараховано грошові кошти на загальну суму 35 231 грн. (ПІБ платника не зазначено).

10.06.2020 на картковий рахунок відповідача зараховано грошові кошти на загальну суму 72 000 грн. (зазначено платника ОСОБА_1 ).

15.06.2020 на картковий рахунок відповідача зараховано грошові кошти на загальну суму 107 400 грн. (зазначено платника ОСОБА_1 ).

Усього зараховано 214 631 грн.

В кінці червня- на початку липня 2020 чоловік відповідача зустрівся із ОСОБА_1 , яка віддала залишок боргу, а ОСОБА_5 віддав останній розписку про отримання позики.

Разом з цим, в кінці серпня на початку вересня 2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 почали виникати регулярні сварки ( ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем та виконував для ОСОБА_1 замовлення по виготовленню меблів). ОСОБА_1 почала звинувачувати ОСОБА_5 , що він виготовив для неї меблі не такого розміру та не такого кольору та почала наполягати, щоб він переробив замовлення.

Представник відповідача зазначив, що переведення грошових коштів шляхом поповнення карткового рахунку здійснено з проміжком в два місяці 6 транзакціями, що підтверджує факт осмислення здійснення таких операцій, а не їх випадковість чи помилковість.

Між останнім перерахуванням ОСОБА_1 грошових коштів на рахунок відповідача (15.06.2020) та вимогою про повернення коштів (23.11.2020) минуло більше 5 місяців, що вказує на відсутність протягом цього періоду обставин безпідставності перерахування коштів та претензій до відповідача з боку ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Допитана в судовому засіданні як свідок, позивач суду повідомила, що будь-яких договірних правовідносин між нею та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не існує, грошові кошти направлялися особисто нею через каси банку, а також термінали самообслуговування.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 перерахувала шістьма банківськими операціями на рахунок ОСОБА_4 кошти в розмірі 214 800, 00 грн.

У відзиві на позов відповідач підтвердила обставину того, що на її банківський рахунок зараховано 214 631, 00 грн, а представник відповідача в судовому засіданні визнав, що грошові кошти отримані від позивача, поряд із цим зазначив про наявність відповідної правової підстави, а саме - договірних правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за договором позики.

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставина отримання відповідачем грошових коштів в сумі 214 800, 00 грн від позивача не підлягає доказуванню, адже визнається учасниками справи.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах або отримане однією зі сторін майно у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанова Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14).

Під час розгляду справи стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 виникли договірні правовідносини, а грошові кошти передані ОСОБА_4 на виконання цього договору.

Таким чином, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 214 800, 00 грн та зберегла їх (не повернула) за відсутності правової підстави на те.

Таке безпідставне збагачення ОСОБА_4 за рахунок ОСОБА_1 не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту, а відтак безпідставно отримані грошові кошти підлягають стягненню за правилами статті 1212 ЦК України.

За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 2 148, 00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, що в сумі становить 12 148, 00 грн судових витрат.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 214 800, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 12 148, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 29 листопада 2021 року.

Суддя С. В. Вовк