ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9242/21 Справа № 199/9090/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») про захист прав споживачів шляхом визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи його тим, що у липні 2020 року на його номер телефону надійшов дзвінок від співробітника ТОВ «Укр Кредит Фінанс», який повідомив, що йому схвалено видачу кредиту у розмірі 10 000 грн., з заявою про видачу якого він до відповідача не звертався, у зв`язку з чим повідомив, що оформлювати кредит не бажає, на що співробітник повідомив, що оформлює відмову від кредиту та просив назвати цифри з смс, що буде надіслана на його номер. Та вже з серпня 2020 року йому почали надходити дзвінки від колекторів з вимогами про повернення грошових коштів за нібито укладений між ним та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитний договір від 12 липня 2020 року.

Вказував, що він дійсно раніше один раз користувався послугами відповідача, ним було зареєстровано особистий кабінет та подана відповідна заяву, внаслідок акцептування запропонованих відповідачем умов було укладено кредитний договір від 19 січня 2020 року, в той же час грошові кошти за відповідним кредитним договором були повернуті, 31 січня 2020 року кредит закрив та з цього часу послугами відповідача не користувався.

Таким чином, вважає, що кредитний договір від його імені було укладено іншою особою, він вказаних коштів на свої особисті рахунки не отримував, кредитного договору не підписів, за допомогою цифрового підпису не акцептував угоду про надання йому кредитних коштів, отже відповідачем не було проведено ідентифікацію клієнта, не перевірено дійсність паспорту, грошові кошти направлені на рахунки третіх осіб, отже у нього не виникло обов`язків за даним договором Зі спірного договору не вбачається можливим ідентифікувати підписанта та підтвердити цілісність вкладеного файлу, тобто не можливо встановити хто саме уклав цей електронний документ.

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що даний договір не відповідає його внутрішній волі, є явно несправедливим та порушує вимоги чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення кредитних договорів. У зв`язку із наведеним просив визнати кредитний договір від 12 липня 2020 року, укладений між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та невідомою особою від імені ОСОБА_1 , недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що серед інших доводів позовної заяви було, зокрема, те, що він не узгоджував з відповідачем істотні умови договору та не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, зокрема з Правилами надання послуг відповідача та не отримував паспорт споживчого кредиту, в той же час, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивач мав змогу ознайомитися із Правилами надання грошових коштів у кредит ТОВ "Укр Кредит Фінанс", які розміщені на сайті відповідача у загальному доступі, що суперечить правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 березня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якої не можна вважати Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "Укр Кредит Фінанс" невід`ємною частиною кредитного договору. Крім того, зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про отримання позивачем кредитних коштів, які були перераховані на платіжну картку 12 липня 2020 року, оскільки вказану картку останній ніколи не отримував, клієнтом АТ "ЮнексБанк" ніколи не був. В кредитному договорі від 12 липня 2020 року №0434-2439 такий спосіб надання кредитних коштів не зазначений. Зазначає, що факт відсутності у нього картки з номером НОМЕР_1 підтверджується довідкою АТ КБ "ПриватБанк", яку не міг раніше надати до суду першої інстанції з огляду на час її отримання.

Відповідачем ТОВ "Укр Кредит Фінанс" надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що 12 липня 2020 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та позивачем по справі ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0434-2439 на суму 10 000 грн. в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" та відповідно до Правил надання грошових коштів, що складає єдиний договір, при цьому факт укладення кредитного договору визнається сторонами, а відтак не підлягає доказуванню. Зазначає, що позивач, з метою отримання кредиту, зареєструвався на сайті відповідача та створив особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок, який забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем та постійний доступ до договору та іншої інформації. Після чого здійснив заповнення заяви на отримання кредиту, де вказав усі дані, відмічені в заявці як обов`язкові для заповнення, після чого заявка подавалася позивачем через особистий кабінет. Відповідачем було проінформовано позивача про прийняте рішення щодо видачі кредиту шляхом смс-повідомлення на телефонний номер НОМЕР_2 та електронним листом на адресу електронної пошти позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" та статті 641,642 ЦК України. Позивач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. Позивач електронним повідомленням надав відповідачу відповідь про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні у відповідності до абзацу 2 частини 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідач надав підтвердження про укладення договору позивачем шляхом зазначення цієї інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника договору на його адресу електронної пошти. Зазначені дії, на думку відповідача, свідчать про свідомий вибір позивача укласти договір, оскільки без відповідних дій з його боку укладення договору було б неможливе. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього закону є оригіналом документа. Зазначає, що повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення розміщена у вільному доступі на веб-сайті відповідача. Звертає увагу, що позивач вже укладав кредитний договір з відповідачем 19 січня 2020 року та належним чином виконав його умови, тобто укладаючи кредитний договір 12 липня 2020 року позивач був ознайомлений із його умовами. Вказує, що правова позиція АТ КБ "ПриватБанк" не застосовна до вказаних правовідносин, оскільки предметом спору є визнання кредитного договору недійсним, який вчинений між фізичною особою та фінансовою установою, а не банківською та із застосування інформаційно-телекомунікаційної системи. Вказує, що особа позичальника під час укладення кредитного договору була встановлена за допомогою сервісу "BаnkID", який надає можливість здійснювати онлайн верифікацію фізичної та юридичної особи при замовленні ними адміністративних та інших послуг через всесвітню мережу Інтернет. Таким чином, позивач через сервіс "BаnkID" звернувся із розпорядженням до АТ КБ "ПриватБанк" щодо підтвердження його особистості, за результатами якого від банку, що надає послуги ОСОБА_1 на адресу відповідача було надано належним чином скановані копії документів, що завірені позивачем на підтвердження верифікації ОСОБА_1 , а саме сканкопія паспорту, завірена позивачем, ідентифікаційного коду та фото позивача. Зазначає, що в матеріалах справи наявний витяг з реєстру банку щодо видачі кредиту за договором між сторонами на підтвердження виконання умов договору між позивачем та відповідачем.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційної скарги відмовити з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 12 липня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладено кредитний договір №0434-2439.

Згідно умов даного договору, позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 10 000 грн. на строк 14 днів, тобто до 25 липня 2020 року зі сплатою 28% від суми кредиту, що складає 2 800 грн., а всього 12 800 грн. (а.с.36).

Пунктом 4 договору встановлено, що протягом строку кредиту розмір процентів складає 2% від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит.

Сукупна вартість кредиту (вартість користування кредитом) складає 128% від суми кредиту ( у відсотковому виражені) або 12 800 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28% від суми кредиту або 2 800 грн. (у грошовому вираженні) (п. 5 кредитного договору).

Відповідно до пункту 6 договору у разі якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, з урахуванням обмежень визначених п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" та згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% включно пені від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення.

Згідно з п.7 договору, цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник стверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися цього кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами договору та разом складають договір), текст яких наразі розміщено на веб-сайті кредитодавця та відповідно складає договір.

Пунктом 8 договору встановлено, що позичальник має право пролонгувати договір на умовах, в порядку та спосіб, що визначені Правилами. На строк пролонгації процентна ставка складає 2% від суми кредиту за кожен день користування.

Позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування ї придбання.

В реквізитах сторін зазначено, що кредитний договір підписано позичальником ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), номер пароля А875.

12 липня 2020 року на банківську карту отримувача відповідачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на картковий рахунок позивача ОСОБА_1 перераховані кошти на загальну суму 10 000,00 грн. згідно кредитного договору №0434-2439 від 12 липня 2020 року, що підтверджується випискою з переліку направлених електронних повідомлень від кредитодавця позичальнику на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витягом з реєстрів банків (а.с. 64,66).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір у формі електронного документу з накладенням позичальником відповідного електронного підпису, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. При цьому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа. Зазначала, що зі змісту оскаржуваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування з якими позивач погодився шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача, а тому вважав безпідставним твердження позивача стосовно того, що він не підписував кредитний договір. Суд першої інстанції вважав безпідставними твердження позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» із заявкою на отримання кредиту та підписавши договір позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 7 оспорюваного кредитного договору встановлено, що цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник стверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися цього кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами договору та разом складають договір), текст яких наразі розміщено на веб-сайті кредитодавця та відповідно укладає договір.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Розділами 4 та 5 Правил надання грошових коштів у кредит ("Стандарт") встановлений порядок надання кредиту та підписання кредитного договору.

З метою отримання кредиту у відповідача, заявник заповнює на сайті кредитодавця, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. Заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які відмічені у заявці, що необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про можливість надання кредиту (направлення оферти). У разі використання електронної автентифікації заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID), заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність/достовірність (п. 4.1.).

Заявник зобов`язаний під час оформлення заявки на отримання кредиту ознайомитися з публічною інформацією, яка розміщена на сайті кредитодавця за посиланням https://creditka.ua/resources/docs/uk/publichnainformatsiya.pdf. Укладаючи договір, заявник/позичальник підтверджує повне ознайомлення зі згаданою публічною інформацією (п. 4.2.).

Згідно пункту 4.4. правил, за результатами заповнення заявки здійснюється одночасна перевірка дійсності та аутентифікація банківської платіжної картки та/або банківського рахунку заявника відповідно до стандартів міжнародних платіжних систем, у тому числі, але не виключно, шляхом блокування наперед невідомої заявнику довільної суми в розмірі від 1 копійки до 1 гривні.

Кредитодавець має право додатково вимагати від заявника надання належним чином завірених копій документів (в тому числі при електронній автентифікації заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (BANKID), які кредитодавець визнає необхідними для прийняття рішення про можливість надання кредиту (направлення оферти) (п.4.8. правил).

На підставі даних, зазначених у первинній заявці, ІТС кредитодавця здійснює реєстрацію заявника на сайті та формує особистий кабінет, наступні заявки подаються позичальником через особистий кабінет (п.п.4.9.).

Після чого, згідно пункту 4.16 Правил кредитодавець інформує заявника про прийняте рішення по заявці (стосовно можливості надання кредиту) через СМС-повідомлення на телефонний номер (вказаний у заявці); електронний лист на адресу електронної пошти заявника (вказану у заявці); розміщення інформації в особистому кабінеті; повідомленням із використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, Telegram, Facebook, Facebook Messenger тощо) у разі якщо заявником вказано контакту інформацію, яка дозволяє зв`язатися із заявником шляхом використання відповідних сервісів (п.п 4.16.).

Пунктом 5.1 Правил встановлено, що після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання та відкриття відповідного рішення в особистому кабінеті, заявник отримує гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладення договору. Оферта (проект кредитного договору), що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні частини 4 статті 1 Закону України "Про електронну комерцію" та, відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", включає умов, викладені у цих правилах. Які є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення заявнику. Після отримання заявником оферти (безпосередньо до використання заявником електронного підпису) заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор.

Заявник надає кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття оферти (акцепт) щодо укладення договору в електронній формі (в рамках ІТС кредитодавця) в особистому кабінеті заявника/позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний заявником/позичальником в заявці, що вважається підписанням договору відповідно до статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" (п. 5.2).

Після акцептування позичальником оферти, що є укладенням договору відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідно до умов договору (та включно цих правил), кредитодавець направляє позичальнику підтвердження вчинення (укладення) договору у формі електронного документа. Підтвердження направляється в особистий кабінет позичальника та/або на електронну адресу позичальника, вказану ним у заявці. Підтвердження містить обов`язкові відомості відповідно до частини 11 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" (п.5.3).

Пунктом 5.4. Правил встановлено, що укладаючи договір, кредитодавець та заявник/позичальник визнають усі документи (в тому числі договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документами у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням частини 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію". Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи. Складені на паперових носіях та скріплені власними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих правил та кредитного договору).

Пунктом 5.5. Правил встановлено, що кредитодавець не пізніше 3 робочих днів з дати укладення договору сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на поточний (картковий) рахунок з використанням реквізитів картки позичальника.

У випадку відмови від укладення заявником договору чи не підписання його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором протягом 72 годин з моменту надіслання оферти заявнику/позичальнику, кредитодавець відкликає оферту. При цьому, заявник не позбавляється права знову подати заявку на отримання кредиту п.5.6).

Здійснюючи аналіз відповідних Правил у співвідношенні із порядком фактичного отримання кредитних коштів позичальником, колегія суддів вважає, що описана відповідачем у своєму відзиві на апеляційну скаргу процедура реєстрації в особистому кабінеті, порядку ознайомлення та підписання електронних документів повністю відповідає процедурі, викладеній у Правилах надання грошових коштів у кредит ("Стандарт") та наявних в матеріалах цивільної справи доказах, зокрема скріншотам з сайту відповідача, де чітко відображена покрокова процедура отримання коштів у кредит позичальниками, зокрема яка інформація витребовується від позичальника для розгляду його заявки на отримання кредиту, як встановлюється його особа та яким чином здійснюється фактичне отримання позичальником коштів.

Оскільки позивач з метою отримання кредиту зареєструвався на сайті відповідача та створив особистий кабінет, заповнив заявку на отримання кредиту із зазначенням необхідної для отримання кредиту інформації, зокрема даних позичальника, після чого заявка через особистий кабінет була надіслана відповідачу для узгодження. Відповідачем було проінформовано позивача про прийняте рішення щодо видачі кредиту шляхом смс-повідомлення на телефонний номер НОМЕР_2 та електронним листом на адресу електронної пошти позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" та статті 641,642 ЦК України. Позивач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. Позивач електронним повідомленням надав відповідачу відповідь про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який був надісланий позивачу в смс-повідомленні, після чого примірник договору було направлено на адресу електронної пошти, зазначену позивачем у заявці, що згідно алгоритму дій позичальника свідчить про укладення між сторонами кредитного договору, а також про той факт, що без ознайомлення з Правилами надання коштів у кредит, отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Доказів того, що хтось міг скористатись його особистими даними та мати доступ до логіна та паролю особистого кабінету, за розголошення відомостей за які він несе особисту відповідальність, а також мобільного телефону та електронної пошти позивачем не надано.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку, про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами 12 липня 2020 року кредитного договору №0434-2439 та отриманням позивачем кредитних коштів в сумі 10 000 грн. Доказів протилежного, позивачем не надано.

Аналогічні висновки викладені в численних постановах Верховного Суду, зокрема у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), постанові №404/502/18 від 23 березня 2020 року, постанові №243/6552/20 та постанові №234/7159/20 від 10 червня 2021 року. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

При цьому, колегія судів звертає увагу, що звертаючись до суду з дійсним позовом, основним своїм доводом позовної заяви позивач зазначав, що останній кредитний договір не укладав та останній був укладений шахрайським шляхом іншими невстановленими особами, в той же час, звертаючись вже до суду апеляційної інстанції позивач зазначає, що з ним лише не було узгоджено усіх істотних умов договору кредитування, зокрема що він під час укладення договору про надання кредиту не був ознайомлений з Правилами надання послуг відповідачем та не отримав паспорт споживчого кредиту, тобто фактично змінив свою позицію в частині доводів щодо неукладання ним кредитного договору з відповідачем взагалі.

Більш того, згідно з долучених до позовної заяви доказів, зокрема інформації з Українського бюро кредитних історій вбачається, що позивач регулярно звертається до банківських та фінансових установ з метою отримання короткочасних кредитів, зокрема за період з травня 2019 року по липень 2020 року більше 20 разів звертався із заявами про отримання кредиту, в тому числі у січні 2019 року вже отримував кредит у фінансовій установі відповідача (а.с.20).

Зазначена поведінка позивача, з урахуванням інших обставин справи, наводить на думку колегію суддів, що дійсною метою позову позивача є уникнення від свої договірних зобов`язань за кредитним договором №0434-2439 та відповідальності за їх порушення.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта що під час укладення договору про надання кредиту останній не був ознайомлений з правилами надання послуг відповідачем та не отримав паспорт споживчого кредиту, а також про неврахування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону № 1734-VIII у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14)відповідальність сторін за порушення умов договору.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зазначена у частині другій статті 9 Закону України №1734-VIII, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу (частина третя статті 9 Закону № 1734-VIII).

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник звернувся до відповідача з метою отримання кредитних коштів, з метою повідомлення позичальника про всі істотні умови кредитування, фінансовою установою для ознайомлення із умовами кредитування позивачу було відправлено кредитний договір № 0434-2439 в електронній формі, в якому чітко визначено строк надання кредиту, суму кредиту, нараховані на вказану суму проценти, які підлягатимуть обов`язковій сплаті позичальником у строк повернення кредиту, його загальний розмір з урахуванням відсотків за його користування, зазначено підстави пролонгації дії кредитного договору та розмір відсотків, які сплачуватимуться позичальником у разі продовження дії договору.

Відповідний договір було доведено до відома позичальника, який мав право або погодитися із відповідними умовами відповідача та підписати кредитний договір шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором або відмовитися від його підписання, внаслідок чого відповідна оферта через 3 дні згідно умов правил надання грошових коштів у кредит відкликається кредитодавцем.

В той же час, позивач із його умовами погодився, кредитний договір підписав, отримав від кредитодавця грошові кошти, якими розпорядився у власних інтересах.

Посилання заявника на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені в зазначеній постанові, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається, предметом позовних вимог в постанові, на яку посилається заявник є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а в справі, яка переглядається - визнання недійсним кредитного договору, укладеного у вигляді окремого електронного документа за допомогою цифрового підпису.

Крім того, колегія суддів зауважує, що усі істотні умови кредитного договору були визначені у підписаному позивачем договорі про надання кредиту №0434-2439 без відсилань до Правил надання грошових коштів у кредит ("Стандарт"), які окрім іншого є інформативними в частині встановлення порядку надання кредиту та укладення договору.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неотримання позивачем кредитних коштів, які були перераховані на кредитну картку, яка позичальнику не належить, оскільки згідно Правил надання грошових коштів у кредит ("Стандарт") та відомостей із сайту відповідача вбачається, що відповідні кошти зараховуються на картковий рахунок, який зазначається самим заявником у заяві про отримання кредиту, а не добровільно встановлює належні та відкриті позичальником карткові рахунки у банках.

В матеріалах справи наявний витяг з реєстрів банків щодо перерахування позичальнику кредитних коштів на суму 10 000 грн. на картковий рахунок, зазначений позичальником при оформленні заявки, даний факт позивачем не спростований.

Доводи апелянта, що в останнього відсутні відкриті рахунки в АТ "Юнекс Банк" колегія суддів до уваги також не бере, оскільки останній не є банком отримувачем кредитних коштів, а лише банком за допомогою системи якого здійснювався переказ грошових коштів від кредитодавця на кредитну картку позичальника.

Також, не може бути взята до уваги довідка АТ КБ "ПриватБанк" про видані позивачу картки та їх номера, оскільки відповідний доказ не подавався до суду першої інстанції для його дослідження, крім того, не спростовує той факт, що кредитні кошти позичальнику надаються на будь-який зазначений позичальником рахунок.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.