Справа № 211/1062/21
Провадження № 2/211/1474/21
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гіди О. С.,

при секретарі Чернушкіній Г.В.,

за відсутності: сторін у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживачів, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі по тексту ТОВ «Авентус Україна», у якому просив визнати договір позики, укладений між сторонами у справі, недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого позивачем було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає, що укладений договір є недійсним з наступних підстав. По-перше, ТОВ «Авентус Україна» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, але позивачем не було підписано даний договір, тоді як факт надання інформації відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово позивача всю необхідну інформацію щодо умов договору, відповідач скористався тим, що позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. По-друге, прийняття пропозиції відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чек боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн послуг та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу 3 частини 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому, на думку позивача, договір про надання позики, укладений між сторонами, є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. По-третє, позивач послався на положення ст. ст. 1046, 1047 та правову позицію ВСУ від 08.06.2016. По-четверте, договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладений між сторонами, містить ознаки кредитного договору, при цьому позивач посилається на норми ЦК України, а саме статті 1054, 207, 208 кодексу. По-п`яте, позивач зазначає, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, отже працівниками відповідача було проігноровано вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. По-шосте, позивач зазначає, що відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема на рахунок відсоткової ставки за користуванням кредитом та не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Позивачу було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що він погодився на укладання зазначених договорів. Також, при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як позивачу запропоновано укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між сторонами значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Ухвалою судді від 11 березня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано докази за клопотанням позивача, роз`яснено сторонам про право та порядок подачі заяв по суті справи.

14 травня 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, та зазначає, що перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг з Послугами, та відповідними примірниками Кредитного договору, що розміщенні на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладених у цих правилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи відповідача, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів, без такого підтвердження у позивача була б відсутня технічна можливість перейти на інші сторінку/вкладку, тому обставини викладені в позові є не обґрунтованими. Зазначає, що 21.08.2020 між сторонами було укладено письмовий договір в електронній формі № 2812825 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого позивачу було надано кошти у розмірі 6 000, 00 грн. на умовах встановлених договором, а позивач (споживач) зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту. Переказ коштів, здійснено 21.08.2020 шляхом перерахування на банківську карту клієнта № НОМЕР_1 , відкриту в АТ «Райффайзен Банк Аваль», яку було вказано особисто позивачем в заяві на отримання кредиту. Сторонами було погоджено в Договорі строк, термін дії договору та кінцеву дату повернення коштів. Заявка на отримання кредиту подається Клієнтом через Особистий кабінет. Перед поданням Заявки, Клієнт обирає бажані умови отримання Кредиту (у тому числі суму та строк) та підтверджує їх шляхом надсилання Заявки на розгляд Товариству. У разі прийняття позитивного рішення, Товариство робить Клієнту в його Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що містить усі істотні умови та підписаний зі сторони Товариства. При цьому. Клієнт, ознайомившись із його текстом, може прийняти пропозицію укласти Договір позики або відмовитися від неї. У випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «погоджуюсь/согласен» у Особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду. У момент введення коду на веб-сайті Товариства, Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), що підписується одноразовим ідентифікатором згідно до Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки Кредитним договором встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій позивач не вчинив.

У судове засідання сторони у справі не з`явились.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними в справі матеріалами.

Представник відповідача відповідно до відзиву на позов просила розглянути справу без участі відповідача та його представника.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.08.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2812825 про надання споживчого кредиту (надалі - Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язується надати позивачу грошові кошти в загальній сумі 6 000,00 (шість тисяч) грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язується повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ними. Сторони погодили, що строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у розділі 4 цього Договору. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту: Знижена процентна ставка становить 0,19 % в день від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. 1.5.2. Стандартна процента ставка складає 1,90 % в день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного в п. 1.4 Цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки.

Згідно п. 1.6. вказаного договору зазначено, мета отримання кредиту це споживчі (особисті) потреби.

Пунктом 1.7. Договору визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: за зниженою ставкою 69,54 % річних, за стандартною ставкою 695,40% річних.

Відповідно до п. 1.8. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає за зниженою ставкою складає 6 342,00 грн., а за стандартною ставкою 9 420,00 грн..

Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_2 або іншої платіжної карти, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, та адреса реєстрації позивача та його контактний номер телефонів, а також зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С922432, 21.08.2020 15:27:21 / ОСОБА_1 /.

Згідно Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 2812825 від 21.08.2020 позивач, зобов`язувався повернути суму кредиту та сплати нарахованих процентів 20.09.2020 у загальній сумі 6 342,00 грн. на вказані реквізити відповідача.

Як вбачається із вищезазначеного договору між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За результатами заповнення Реєстраційної форми для реєстрації на сайті відповідача в ІТС-Товариства відображена інформація, яка підтверджує, що саме позивач вводив вказані дані, оскільки відображено його особиста інформація.

З матеріалів справи вбачається, що при ознайомленні з пропозицією (офертою) та готовність прийняття пропозиції (оферти) позивачем свідчить натиснута кнопка у особистому кабінеті «Погоджуюсь» після чого відповідачем було надіслана позивачу засобами Одноразової ідентифікації у вигляді коду, у момент введення позивачем одноразового ідентифікатора на сайті Товариства цим самим позивач направив товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане одноразовим ідентифікатором та підписав договір, дія відбулася 21.08.2020 15:27:21. Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачем) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на його мобільний телефон смс-повідомленням.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».

За таких обставин передчасними є твердження позивача про те, що кредитний договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно є підстави вважати його недійсним.

Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_2 або іншої платіжної карти, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Зі змісту листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 07.05.2021 № 4752-ВП вбачається, що 21.08.2020 позивач на картковий рахунок № НОМЕР_1 отримав грошові кошти 6 000,00 грн.

Окрім того, з листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 07.05.2021 № 4752-ВП, вбачається, що відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 товариством було здійснено за доручення ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 21.08.2021 на суму 6 000,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 279644, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus-10097015.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Як передбачено п.п. 7.4. договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язання щодо повернення суми кредитку та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 288,00 грн. на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 72,00 грн., починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання або неналежного виконання. Штрафи за Договором нараховуються в момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення Споживачем зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Споживачем за цим Договором, і становить: 3 000,00 грн.

Оскільки пунктом 7.4. Договору встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим.

Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору.

Частиною 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожний аргумент позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає.

Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у разі залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 76-79, 81, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив :

відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживачів.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. С. Гіда