ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Черкаси

Справа № 712/1094/20
Провадження № 22-ц/821/1038/21

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В. О.,

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л. В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що Заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № CSH0А!00000284 від 10.10.2018 року відповідач ОСОБА_1 виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг , що розміщені на веб-сайті www.privatbank.ua.

Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу.

Згідно даного договору відповідач отримав у платне користування автомобіль марки Skoda, модель: SuperB, 2015 року випуску, тип ТЗ: Седан, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмір, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.

Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності АТ КБ «ПриватБанк».

В порушення умов договору зобов`язання відповідачем належним чином не виконані, в результаті чого 03 квітня 2019 року відповідно до акту прийому-передачі відповідач повернув предмет лізингу - автомобіль Банку.

Станом на 18 грудня 2019 року заборгованість відповідача перед Банком за фактичний строк користування предметом лізингу складає 130 929 грн. 84 коп., а саме: заборгованість по залишку вартості предмету лізингу в сумі 72 072 грн. 70 коп., заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу в сумі 18 637 грн. 59 коп., заборгованість з пені в сумі 40 219 грн. 55 коп.

У зв`язку з цим, просив стягнути з відповідача на користь Банку вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема обґрунтованого розрахунку заборгованості за Договором лізингу із зазначенням всіх нарахувань згідно з умовами Договору та додатків до нього, а також всіх фактичних зарахувань коштів від відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Наконечна А. В. подала до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси та ухвалити нове, яким повністю задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк». Стягнути судовий збір з відповідача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем до суду були надані докази з детальним розрахунком заборгованості по договору.

Вказує, що відповідно до ст. 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено обов`язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання грошового зобов`язання.

У поданому адвокатом Орленком В. В. відзиві на апеляційну скаргу, вказано, що у відповідача відсутня належним чином обґрунтована заборгованість перед банком.

Вказані доводу представника відповідача були правильно оцінені судом першої інстанції, який прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

В судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу автомобіля № CSH0А!00000284 з додатками, згідно умов якого відповідач отримав на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування автомобіль Skoda SuperB, 2015 року випуску, номер кузова/шасі: НОМЕР_1 , вартістю 750 000 грн.

Згідно умов даного договору, невід`ємними додатками до нього є Додаток № 1 - специфікація (яка визначає вартість автомобіля - 750 000 грн.) та Додаток № 2 - графік здійснення лізингових платежів.

Пункт 14.3. Договору визначає лізингові платежі та порядок їх сплати: щомісячно згідно з Графіком, та включають в себе: платіж з відшкодування частини вартості Предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком 2 ( графік лізингових платежів ); винагорода за користування предметом Лізингу в розмірі 23,9 % річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмету лізингу; платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних із страхуванням предмету Лізингу за цим договором згідно з Додатком 2 (графік лізингових платежів).

Крім того, Додаток 2 до Договору передбачає, що 10.10.2018 року Відповідач сплатить в якості відшкодування частини вартості Предмету лізингу 187 601, 45 грн.

Вказана вимога була дотримана, про що свідчить розрахунок заборгованості, який приєднаний Позивачем до позовної заяви - згідно першого рядка розрахунку станом на 16.10.2018 року сума заборгованості складає 562 398, 55 грн.

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

В апеляційній скарзі, особа, що її подає просить викликати її в судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема обґрунтованого розрахунку заборгованості за Договором лізингу із зазначенням всіх нарахувань згідно з умовами Договору та додатків до нього, а також всіх фактичних зарахувань коштів від відповідача, з чим погоджується колегія суддів.

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Як вбачається з першого рядка розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 16.10.2018 року сума заборгованості складає 562 398, 55 грн.

Згідно Додатку 2 - Графіку, наступне погашення повинне було відбутися 28.11.2018 року на суму 16 260 грн., з них в якості відшкодування частини вартості Предмету лізингу зазначена сума - 541, 66 грн., а в якості відсотків за користування - 16 801,66 грн.

Однак, з наведеного розрахунку вбачаються необґрунтовані нарахування відсотків по винагороді за користування предметом лізингу з 17.10.2018 року, заборгованість за несплачене відшкодування ( і відповідно нарахування за нього відсотків - 29.11.2018 року (хоча, як зазначено вище, в Додатку 2 - Графіку - в якості відшкодування частини вартості Предмету лізингу зазначене від`ємне значення такого платежу).

Крім того, наступний лізинговий платіж (згідно Додатку 2 - Графіку) повинен відбутися 28.12.2018 року в сумі 16 260 грн., з них в якості відшкодування частини вартості Предмету лізингу зазначена сума 5 058,90 грн., а в якості відсотків за користування - 11 201,10 грн.

Незважаючи на це, в розрахунку заборгованості, який приєднаний позивачем до позовної заяви - згідно рядків 5-13 розрахунку - Банком проводилися незрозумілі нарахування безпідставних сум. Аналогічні порушення допущені позивачем і в подальших розрахунках. Крім того, помилкові нарахування, допущені під час первісних розрахунків, в подальшому зростали, оскільки на них нараховувалися неустойка (проценти та пеня).

Колегія суддів звертає увагу на те, що Банком взагалі не надано жодних розрахунків щодо суми коштів, які сплачувалися відповідачем, шляхом списання з транзитного рахунку № НОМЕР_3 по договору фінансового лізингу.

Доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, в тому числі і за відсотками за користування кредитом, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.

Однак, банк доказів щодо наявності підстав для нарахування вказаної в позовній заяві заборгованості не надав.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді