ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8582/21 Справа № 202/7170/20 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 12.11.2018 року. У подальшому відповідач ознайомився із умовами обслуговування кредитних карток, підписав паспорт споживчого кредиту від 20.11.2019 року та отримав картку типу Преміальна картка Platinum, із встановленим кредитним лімітом до 100 000 грн. У порушення умов договору відповідач станом на 10.08.2020 року має заборгованість в загальній сумі 118 818,13 грн, яка складається з наступного: 68 638,12 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 33 524,73 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 294,27 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 12 361,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн-заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи.

Представник відповідача - адвокат Салтисюк Ю.В., відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2018 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ ПриватБанк та підписав анкету-заяву №б/н від 12.11.2018 року. У подальшому відповідач підписав паспорт споживчого кредиту від 20.11.2019 року, отримав картку типу Преміальна картка Platinum (кредитний ліміт до 100 000 грн).

З матеріалів справи вбачається, що своїм підписом у вищевказаній анкеті-заяві відповідач засвідчив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між ним і банком, а також те, що він зобов`язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг».

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконав, у зв`язку з чим, станом на 10.08.2020 року має заборгованість в загальній сумі 118 818,13 грн, яка складається з наступного: 68 638,12 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 33 524,73 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 294,27 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 12 361,01 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.

Крім того, суд встановив, що відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України,відповідач ОСОБА_1 у період з 25.02.2018 року перетнув кордон України та до теперішнього часу не повертався в країну.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору та отримання кредитної картки, котрі свідчили б про волевиявлення відповідача ОСОБА_1 укласти кредитний договір та отримати відповідно кредитні кошти.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позичальник особистим підписом засвідчив свою згоду на укладення договору, який складається не лише з анкети-заяви, а також з Умов, Правил та Тарифів надання банківських послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1-2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин відповідачем ОСОБА_1 державного кордону, а також ліній розмежування з автономною Республікою Крим і тимчасово непідконтрольними Україні районами Донецької та Луганської областей за період з 25.02.2018 року по 13.11.2018 року.

Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповідач ОСОБА_1 з 25.02.2018 року перетнув кордон України та до теперішнього часу не повертався в країну.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки відповідач станом на 12.11.2018 року перебував за межами країни та не міг особисто укладати будь-які договори на території України.

Інші доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наявних в матеріалах даної справи.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова