справа № 755/7000/19 головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
провадження № 22-ц/824/222/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Нежури В.А., Сержанюка А.С.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Шерстюк Юлією Валентинівною, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

21.10.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, в якій адвокат Шерстюк Ю.В. просила вжити заходів щодо забезпечення позову, а саме: зобов`язати відповідач ОСОБА_2 передавати позивачу доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосереди, щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька.

Заява обґрунтована тим, що з 04.03.2020 року відповідач самовільно без згоди позивача забрав доньку, яка постійно проживала з матір`ю. Надалі, позивач перешкоджає позивачу спілкуватися з донькою, приймати участь у її вихованні, у зв`язку з чим між нею і донькою можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти. Невжиття заходів забезпечення позову може вплинути чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Шерстюк Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт посилаючись на обставини вказані у заяві про забезпечення позову, зазначає, що запропонований захід забезпечення позову не є тотожним задоволенню позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини. Судом не взято до уваги, що після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з матір`ю. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 226 від 26.03.2019 року визначено участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 .. Відповідач зловживаючи своїми правами чинить перешкоди у спілкуванні з донькою, тому на думку апелянта, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

01.02.2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , поданий представником - ОСОБА_4 , згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що заявником не з'ясовано місце проживання та перебування дитини, розпорядок дня, зайнятість батька. Зобов'язання, які ініціюються у заяві про забезпечення позову, фактично збігаються із предметом заявленного позову. Крім того, просив врахувати висновки психологів для об`єктивного розгляду даної справи, які долучив до відзиву. Вказує, що заява про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення. Вважає, що заявником не вмотивовано існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила апеляйційну скаргу зилишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача було обрано заходи забезпечення позову, які за своєю суттю є тотожними пред`явлених позовних вимог, що є недопустимим. Обрані види забезпечення позову не можуть бути застосовані судом. З наданих копії витягів з ЄРДР вбачається, що жодну особу не повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У заяві про забезпечення позову заявник посилався на те, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою, тому втрачаються безпосередні емоційні контакти між нею і дитиною. Вказана обставина може унеможливити або утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову про визначення місця проживання доньки з нею, оскільки тривала відсутність матері у житті малолітньої дитини призводить до втрати зв`язку між ними.

Колегія суддів погоджується з вказаними доводами заявника, оскільки зустрічі матері з дитиною буду сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків. Ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При вирішенні заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не враховано вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року про те, що всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Із змісту Конвенції слідує, що держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці повинні докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

З аналізу зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини випливає, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити від їх зустрічей.

Зустріч матері з дитиною згідно графіку є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав сторін і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного суду у постанові від 04.04.2018 року по справі № 344/16653/16-ц.

За таких обставин, вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції названих норм міжнародного та національного права не врахував. Тому, оскаржена ухвала про відмову в забезпеченні позову не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню. Крім того, суд першої інстанції відмовляючи в забезпечені позову дійшов помилкового висновку, що заходи забезпечення позову про які просить позивач збігаються з заявленими позовними вимогами, оскільки жодних вимог про встановлення порядку спілкування з дитиною у даній справі позивачем не заявлялося, а предметом позову є визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні заяви те, що позивачем не з'ясовано місце проживання та перебування дитини, розпорядок дня, зайнятість батька, оскільки альтернативного варіанту встановлення порядку спілкування матері з дитиною відповідачем до суду не надано.

Безпідставними є також посилання апелянта на відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення, оскільки зустрічне забезпечення застосовується за ініціативою суду, є його правом, а не обов`язком. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відсутні обов`язкові підстави для застосування зустрічного забезпечення.

Що стосується вимог заяви про забезпечення позову, то колегія суддів вважає за необхідне задовольнити її частково, шляхом зобов`язання відповідача, передавати позивачу малолітню доньку лише щосуботи та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька, оскільки матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів місця проживання та перебування дитини, її розпорядок дня, а відтак, на думку колегії суддів доцільним є визначити вихідні дні для зустрічей матері та дитини, оскільки вказаний вид забезпечення буде співмірним та відповідатиме інтересам дитини і правам сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, іпід час перегляду справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення є безпідставним та незаконним, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Шерстюк Юлією Валентинівною задовольнити частково.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Шерстюк Юлією Валентинівною про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати відповідача, ОСОБА_2 , передавати позивачу, ОСОБА_1 , малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька.

В решті заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.А. Нежура

А.С. Сержанюк