22-ц/804/1769/21
264/6503/17

Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Грішко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Литвиненко Н.М., повний текст рішення складено 15 березня 2021 року

у цивільній справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Ідея банк

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство Ідея Банк (далі за текстом Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування зазначив наступне.

Між Банком та відповідачкою ОСОБА_1 06.09.2012 було укладено кредитний договір № 910.17836, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 126977,24грн на умовах сплати 22,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором та графіком щомісячних платежів.

Позивач виконав обов`язки - своєчасно перерахував відповідачці зазначені грошові кошти. Проте, відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, останній платіж був здійснений 27.07.2017, у зв`язку з чим, станом на 26.09.2017 утворилася заборгованість в розмірі 60598,85грн, з яких: основний борг - 0грн; прострочений борг - 0грн; прострочені проценти - 54002,65грн; строкові проценти 247,34грн; нарахована плата за обслуговування кредиту 0грн; прострочена плата за обслуговування кредиту - 0грн; пеня за несвоєчасне погашення платежів 0грн; віндикаційні витрати 0грн; інші штрафні санкції 6348,86грн, яку Банк просив стягнути з позичальниці поряд із компенсацією понесених витрат з оплати судового збору в розмірі 1600грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 березня 2021 року позов ПАТ Ідея банк задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Ідея Банк заборгованість за кредитним договором в сумі 54249,99грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1384,32грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався ст.ст. 526, 599, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України та виходив з відомостей розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів, де суд вбачив часткову сплату відповідачем заборгованості за простроченими відсотками. Оскільки розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи відкликане, то суд дійшов до висновку про доведення факту порушення відповідачкою умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості, зокрема прострочених процентів в розмірі 54002,65грн і строкових процентів в розмірі 247,34грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення інших штрафних санкцій в сумі 6348,86грн, суд першої інстанції врахував положення ст. 2 Закону України № 1669-VІІ Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року, за якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року щодо позивачки, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилася антитерористична операція.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга (а.с. 167-171) вмотивована наступними доводами. В матеріалах справи містяться два документи, на підставі яких суд першої інстанції вирішував справу по суті, а саме: виписка з особового рахунку за період з 06.09.2012 по 26.09.2017; довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором № 910.17836 від 06.09.2012.

Випискою встановлено, що залишок боргу за всіма статтями кредитного договору дорівнює 0,00грн. Проте, суд погодився з розрахунком основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовій довідці-розрахунку за кредитним договором № 910.17836 від 06.09.2012 (а.с. 18), що встановлює заборгованість у розмірі 60598,85грн, але даний документ не може бути належним, достатнім та допустимим доказом, бо не є достовірною банківською проводкою, яка відповідає вимогам законодавства. Це похідний документ від виписки за особовим рахунком клієнта банку, що складений самим банком. Довідка-розрахунок, надана суду в незавіреній належним чином формі, не має зрозумілого розрахунку прострочених процентів та строкових процентів. В ній немає детального відображення формування заборгованості за кредитним договором.

А в наданій позивачем виписці по кредитному рахунку, де відображені господарські операції по сплаті коштів за кредитним договором, зазначено, що заборгованість станом на 26.09.2017 відсутня. Виписка по особовому рахунку клієнта має пріоритет над наданою довідкою-розрахунком. Відомості про стан заборгованості мають відповідати даним особового рахунку.

Фактично позивачем надано до суду два документи, первинний та похідний, які за змістом не відповідають одне одному.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ Ідея Банк (а.с. 222-224), підтримуючи законність і обґрунтованість судового рішення, посилається на надання суду під час розгляду справи виписки з рахунку, що є підтвердженням виконаних за день операцій впродовж строку кредитування, з якого видно прострочення позичальником платежів всупереч умовам договору, а також надання Банком за ухвалою суду детальної довідки-розрахунку , що підтверджує існуючу заборгованість ОСОБА_1 , про що просив позивач.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Справа розглядається у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи представника позивача ПАТ Ідея Банк, відповідача і його представника адвоката Косенко С.С., від яких надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 221, 224), та неявка яких не перешкоджає подальшому провадженню у справі в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом, між ПАТ Ідея Банк та ОСОБА_1 06.09.2012 було кредитний договір № 910.17836, згідно умов якого банк надав відповідачці кредитні кошти в сумі 126977,24 грн на купівлю транспортного засобу Kiа Rio, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 в сумі 115175грн, сплати страхового платежу для страхування ТЗ на умовах повного КАСКО в сумі 8102,90грн, сплати страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 3699,34грн. Відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти ануїтетними платежами, сплатити комісії, нараховані відсотки за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених договором у строк протягом 84 місяців згідно із графіком щомісячних платежів в Додатку № 1 і Положення Про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів згідно Додатку № 2. На день укладення договору змінна частина процентної ставки складала 22,99%. Ознайомлення з умовами кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту позивачка познайомлена згідно її довідки-повідомлення і заяви (а.с. 5-12).

Після отримання від Банку кредиту ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ А.Б.К.Контект вартість автомобіля Kia Rio Z94CB41AACR75грн; сплатила страхові платежі 3699,34грн - на користь КС Уніка Життя і 8102,90грн - на користь ПрАТ СК ВУСО (а.с. 14-15).

Згідно розрахунку заборгованості, вчиненого Банком на підставі виписки по особовому картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 06.09.2012 по 26.09.2017, станом на 26.09.2017 року у позичальника виникла заборгованість внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору в загальній сумі 60598,85грн, з яких: основний борг - 0грн; прострочений борг - 0грн; прострочені проценти - 54002,65грн; строкові проценти 247,34грн; нарахована плата за обслуговування кредиту 0грн; прострочена плата за обслуговування кредиту - 0грн; пеня за несвоєчасне погашення платежів 0грн; віндикаційні витрати 0грн; інші штрафні санкції 6348,86грн (а.с. 16-17, 18).

Вимога Банку про усунення кредитних зобов`язань від15.08.017 залишилася без виконання з боку позичальника ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ПАТ Ідея Банк, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, виходячи з доведеного факту невиконання позичальником своїх зобов`язань за умовами договору зі сплати прострочених процентів в розмірі 54002,65грн і строкових процентів в розмірі 247,34грн, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Суд відмовив в задоволенні вимоги про стягнення інших штрафних санкцій в розмірі 6348,86грн, що відповідає вимогам ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VІІ від 02.09.2014 і ґрунтується на підтверджених даних проживання позивачки на території, на якій проводилася антитерористична операція.

В числі досліджених судом документів є довідка-розрахунок заборгованості кредитним договором № 910.17836 від 06.09.2012, вчинений Банком-позикодавцем (а.с. 18).

В апеляційній скарзі відповідач посилається на недостовірність цієї довідки-розрахунку, з чим колегія суддів погодитись не може, зважаючи на необґрунтованість таких доводів, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення, як впевнилася колегія суддів, суд першої інстанції не обмежився тільки вказаною довідкою розрахунком (а.с. 18) і випискою по особовому картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 06.09.2012 по 26.09.2017 (а.с. 16-17), на чому помилково наголошує відповідач в апеляційній скарзі.

Так, як свідчать матеріали справи, за клопотанням відповідачки за відповідною ухвалою суду (а.с. 35-36, 45) була витребувана і позивачем представлена до суду довідка-розрахунок (а.с. 52-54, 67-70), що деталізувала розрахунок по кредиту і процедуру формування прострочених процентів і поточних строкових процентів, чим і підтверджено наявність боргу по цих двох видах процентів в розмірі 54002,65грн і 247,34грн відповідно, який стягнуто судом. В даній довідці міститься інформація, віднесена до предмета доказування, в якій співпадають періоди здійснення позичальником платежів, що і відображені у виписці з руху коштів по особовому картковому рахунку позичальника, долученому до позову (а.с. 16-17). Зокрема, останнім часом, дійсно, позичальниця сплатила у серпні 2014 3205грн, 12.05.2015 4000грн, 28.07.2017 зараховано в погашення перераховані кошти стягнення в розмірі 148808,09грн.

Несистематичність (не кожного місяця і не в повному обсязі) призведення позичальником платежів безумовно доводить прострочення боржником їх внесення за графіком (Додаток № 1) і умовами кредитного договору в розумінні ч. 1 ст. 612 ЦК України.

Як вбачається зі вказаної виписки по руху коштів на рахунку після зарахованого в погашення платежу 148808,09грн у липні 2017 року Банк, обнуливши борг по тілу кредиту і простроченої заборгованості по тілу, висунув в позасудовому порядку до позичальниці письмову вимогу сплатити інші платежі, включаючи прострочені і строкові проценти, що зараз становлять предмет спору (а.с. 19), що не погашені до теперішнього часу.

Другим аргументом апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що довідка-розрахунок заборгованості, як неналежний доказ, не міг бути взятий судом за основу. Але з таким доводом погодитись також не можна, зважаючи на наступне унормування і фактичні обставини справи.

За статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічні положення містяться в пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75.

Отже, виписка за особовим картковим рахунком ОСОБА_2 є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Щодо оцінки довідки-розрахунку відгукнувся своєю правовою позицією Верховний Суду в постанові від17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), що в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути враховано судами. Так, Верховний Суд наголосив: […Під час неодноразового перегляду даної справи, судами було встановлено, що виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір станом на 16 липня 2015 року підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному договору, що свідчить про те, що судами досліджувались первинні документи.

Окрім того, судами було встановлено, що матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем.

Вказане свідчить про те, що судом апеляційної інстанції було належним чином перевірено розрахунок заборгованості та оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема первинним документом - випискою по кредитному договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України…]

Тож, складена в межах даної справи, що розглядається, Банком довідка-розрахунок (а.с. 18), яка знайшла свій розвиток в детальному розрахунку зі складовими частинами боргу (а.с. 52-54, 67-70), хоча і є похідним документом, складеним самим банком, як вказує позивач в апеляційній скарзі, але внесені в цій довідці відомості ґрунтуються на дійсних банківських проводках, втілених в належному і допустимому первинному документі бухгалтерської звітності виписці по руху коштів з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 , що відповідає ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, п. 62 Положення про оргнаізацію бухгалтерського обліку. Жодна з відображених у виписці транзакцій позичальником не оспорена, а сформований Банком розрахунок заборгованості відповідачем в межах даної справи не спростований.

Тож, як впевнилася колегія суддів, судом першої інстанції надана належна оцінка зібраним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв`язку з дотриманям вимог ч. 2 ст. 80, ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено. Порушень норм процесуального та матеріального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального права, залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

Є.Є.Мальцева