ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2036/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4258/21 Категорія: на ухвалу Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

Секретар Литвин Восколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука Володимира Володимировича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Гудзенко В.Л. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 05.10.2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , поданого представником позивача адвокатом Поліщуком Володимиром Володимировичем до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

29.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся через свого представника адвоката Поліщука В.В. в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, які пред`явлено у порядку цивільного судочинства, просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007 року у справі № 2-1365-06 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису обтяжень 11305364.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2021 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , поданою представником позивача адвокатом Поліщуком Володимиром Володимировичем до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Поліщука В.В. оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що наявні підстави, передбачені ст.ст. 374, 379 ЦПК України, які є достатніми для прийняття судом постанови про скасування оскаржуваної ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є новоствореним майном, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а отже, підстави для накладення арешту на вказане майно відсутні.

Скаржник посилається, що оскільки арешт у справі № 2-1365-06 не знятий, то це порушує право позивача ОСОБА_1 на здійснення права власності.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин, не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та /або обраного позивачем способу захисту.

Скаржник також в апеляційній скарзі посилається, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору, є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

На думку скаржника, судом першої інстанції не наведено мотивів, з яких він зробив висновок, що справа не може розглядатися у порядку цивільного судочинства. Оскільки первинно справа, в рамках якої постановлена ухвала про забезпечення позову розглядалася саме в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Поліщук В.В. просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2021 року у справі № 705/4258/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржника, який з?явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону в повній мірі відповідає, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов?язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом про зняття арешту з нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, оскільки згідно ст. 158 ЦПК України регламентовано порядок скасування заходів забезпечення позову. Так, питання про скасування заходів забезпечення позову розглядається у судовому засіданні саме за клопотанням зацікавленої особи.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції керувався п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, згідно якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у відповідності до якої, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки такий висновок суду є помилковим та не відповідає вимогам процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що даний висновок є помилковим, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а судом допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007 року у справі № 2-1365-06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення боргу та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності та визнання договору купівлі-продажу недійсним, - за заявою ОСОБА_2 накладено арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час справа розглянута, проте арешт не знятий.

При цьому, до матеріалів позову долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій містяться відомості щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2007 року.

Із даних відповідного Витягу вбачається, що 12.12.2016 року та 17.09.2019 року на підставі постанов державного виконавця Уманського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області накладено арешти на нерухоме майно ОСОБА_1

ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даним позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна, посилається, що оскільки арешт у справі № 2-136506 не знятий, то вказане порушує право позивача на здійснення права власності.

Разом з тим, слід звернути увагу, що позивачем не зазначено в позові, яким саме чином порушуються права позивача саме відповідачем ОСОБА_2 .

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить скасувати арешт, накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2007 року у справі № 2-1365-06 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 11305364.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не є уповноваженим виконувати рішення суду чи будь які дії щодо скасування арешту, накладеного згідно ухвали суду чи в порядку примусового виконання рішення суду державним виконавцем.

Так, суд першої інстанції вказав в оскаржуваній ухвалі, що позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Наявність спору про право цивільне визначає і іншу характерну рису цього провадження - участь у ньому двох сторін - позивача та відповідача.

Для визначення предмета позову, як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначає, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов?язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов?язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На вказане, звернуто увагу і зокрема, в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема, і судом, як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), підстав відступати від якого колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Статтею 158 ЦПК України регламентовано порядок скасування заходів забезпечення позову.

Так, питання про скасування заходів забезпечення позову розглядається у судовому засіданні за клопотанням зацікавленої особи, за результатом розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки суд, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд керувався п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України згідно якої суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, що є порушенням норм процесуального права.

Крім того, відмовляючи у відкритті провадження у справі, яке не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд повинен був вказати позивачу, в порядку якого судочинства слід звертатися з відповідною заявою. Однак, вимоги позивача не підлягають розгляду ні в порядку адміністративного, ні господарського судочинства, на що суд не звернув уваги. Отже, суд помилково прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вище викладене обґрунтування, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що захист прав ОСОБА_1 не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства є неправомірним та таким, що суперечить вимогам законодавства, а тому судом першої інстанції допущено порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення матеріалів позовної заяви для продовження розгляду.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду щодо відмови у відкритті провадження у даній справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а тому підлягають задоволенню апеляційним судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачу слід обрати такий спосіб захисту своїх порушених прав, який би відповідав чинному законодавству та мав ефективний спосіб захисту для відновлення повноцінного права власності.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, та враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод відповідно до п. 1 ст. 6, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала від 05.10.2021 року про відмову у відкритті провадження не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права, на які суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду, оскільки спростовують хибні висновки суду стосовно того, що заява не підлягає розгляду в цивільному судочинстві, тому позивачем обрано не вірний спосіб захисту, а тому вимога апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука В.В. про скасування ухвали суду у зв?язку із порушенням вимог процесуального права підлягає задоволенню апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука В.В. підлягає задоволенню, а ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.10.2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , поданого представником позивача адвокатом Поліщуком Володимиром Володимировичем до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, а матеріали позовної заяви слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука Володимира Володимировича задовольнити .

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , поданого представником позивача адвокатом Поліщуком Володимиром Володимировичем до ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого майна скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 3 грудня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко