КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №753/5177/21 Головуючий у 1 інстанції: Коренюк А.М.

Провадження №22-ц/824/10667/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

20 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року в справі за позовною заявою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартири,-

ВСТАНОВИВ

У березні 2021 року ОСОБА_1 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартири, визнано неподаною, та разом із доданими до неї документами повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до поданої позовної заяви, предметом позовних вимог відповідачки є вимога про стягнення коштів у матеріальному вимірі, які розподіляються як відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Визначаючи вимогу про стягнення моральної шкоди у грошовому вимірі, як вимогу немайнового характеру, суд першої інстанції неповно з`ясував предмет позовних вимог за позовом, оскілки він має спільний майновий характер.

Вимоги позовної заяви є вимогами майнового характеру, розмір яких визначено у грошовому вимірі і визначається загальним розміром ціни позову, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, який становить 14 622 грн (13 622 грн + 1 000 грн), з якої сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Вказує, що він заявив клопотання про застосування ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пп. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», однак суд першої інстанції констатував відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору за п. «г» ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Звертає увагу й на те, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про визнання позовної заяви неподаної та повернення її заявникові без вирішення питання щодо звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки останній не мав можливості усунути зазначені недоліки з урахуванням прийнятого відповідного процесуального рішення або скористатися правом відмовитися від позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у березні 2021 року ОСОБА_1 як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих залиттям квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. В ухвалі зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки не надано платіжного документа про належну сплату судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» за окрему самостійну вимогу немайнового характеру у розмірі 908 грн 00 коп.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 подав заперечення з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, в якому вказав, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є вимогою майнового характеру, тому розмір судового збору визначається з ціни позову, тобто виходячи з суми, яка стягується (14 622 грн). Якщо суд не погодиться з такими доводами, просить застосувати ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та звільнити позивача від сплати судового на підставі пп. «ґ» п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки позов подано в інтересах неповнолітньої особи, яка не має самостійного доходу та є ученицею середньої школи.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки позивач недоліки позовної заяви не усунув, а саме: не надав платіжного документа про належну сплату судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» за окрему самостійну вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) у розмірі 908 грн та не надав доказів того, що він є членом малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За положеннями ч. 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 13 622 грн та моральної шкоди у розмірі 1000 грн, які завдані внаслідок залиття квартири.

На виконання вимог ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року ОСОБА_1 надав квитанцію про сплату судового збору в розмір 908 грн. (а.с. 48)

Колегія суддів звертає увагу на те, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від такого.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 позовну вимогу про стягнення моральної шкоди визначив у грошовому вимірі (1000 грн), відтак заявлена ним вимога є майновою вимогою.

Відповідно до ч. 1, пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 роз`яснено, що якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

У позовній заяві ОСОБА_1 заявив позовні вимоги майнового характеру на загальну суму 14 622 грн.

Тому, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час пред`явлення позову, належний до сплати ОСОБА_1 розмір судового збору становив 908 грн, який і був сплачений позивачем у вказаному розмірі, що підтверджується квитанцією від 09 березня 2021 року. (а.с. 48)

Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не сплатив судовий збір за окрему самостійну вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для визнання позовної заяви неподаною та поверненню особі, яка її подала.

Також заслуговують на увагу доводи апелянта, що суд першої інстанції констатував відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору за п. «г» ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», чим фактично не вирішив його клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки у запереченнях на ухвалу суду ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору на підставі пп. «ґ» п. 2ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» як особу, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко