Справа №173/1597/20
Провадження №2/173/37/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1 .

Представника позивача - адвоката Галюка Р.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області і ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності,- ВСТАНОВИВ:

18.09.2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідачів Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області і ОСОБА_2

30.09.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи

08.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 24.11.2020 року.

24.11.2020 року закінчене підготовче судове засідання. справа призначена до розгляду на 24.11.2020 року.

24.11.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва до 14.12.2020 року.

14.12.2020 року розгляд справи відкладений до 24.12.2020 року.

24.12.2020 року розгляд справи відкладений до 21.01.2021 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

21.01.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 47.9 кв.м., житловою площею 26.8 кв.м., з господарчими будівлями і спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: у 2000 році він вирішив придбати житловий будинок в АДРЕСА_1 у громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , був власником 4/5 частини житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер 2-2830 від 07 жовтня 1996 року після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . А ОСОБА_2 , була власником 1/5 частини цього ж будинку на підставі договору дарування від 09.11.1992 року реєстровий номер 2-3060. Обидва правочини посвідчені державним нотаріусом Зезуль Л.Я.

В липні 2000 року він передав ОСОБА_3 ,. і ОСОБА_2 , грошові кошти за будинок в сумі еквівалентній 2000 доларів США, а вони в свою чергу передали йому оригінали документів на житловий будинок та розрахункові книжки по оплаті за комунальні послуги, також вони передали йому ключі від житлового будинку, з вказаного часу він постійно користується зазначеним будинком та господарськими спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , помер. Після смерті ОСОБА_3 ,. ніхто із спадкоємців спадщину не приймав, а ОСОБА_2 , виїхала з м. Верхньодніпровська у невідомому напрямку і з того часу вони не спілкуються.

Він з 2000 року користується зазначеним вище будинком. Підтримує його в належному стані, оплачує комунальні послуги тому вважає, що існують підстави для визнання за ним права власності на зазначений будинок за набувальною давністю, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно поданої заяви будь-яких заперечень проти позову не надав.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що з 2000 року по теперішній час позивач користується житловим будинком АДРЕСА_1 .

За доводами позивача в липні 2000 року він передав, попереднім власникам будинку, ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 , грошові кошти за будинок в сумі еквівалентній 2000 доларів США, а вони в свою чергу передали йому оригінали документів на житловий будинок та розрахункові книжки по оплаті за комунальні послуги, також власники будинку передали йому ключі від житлового будинку, даний факт підтверджується наданими позивачем правовстановлюючими документами на будинок. З яких вбачається, що ОСОБА_3 , був власником 4/5 частини житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер 2-2830 від 07 жовтня 1996 року після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . А ОСОБА_2 , була власником 1/5 частини цього ж будинку на підставі договору дарування від 09.11.1992 року реєстровий номер 2-3060. Обидва правочини посвідчені державним нотаріусом Зезуль Л.Я., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та копією договору дарування.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Факт відкритого безперервного та добросовісного користування позивачем зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 ,. і ОСОБА_6 .

Так свідок ОСОБА_5 , в с удовому засіданні пояснив, що він живе по сусідству з позивачем. Раніше в будинку, проживала його мати. А після її смерті проживає в будинку він. Позивач користується будинком по АДРЕСА_1 . Підтримує його в належному стані, садить город, проводить поточний ремонт, встановив паркан. Будь-які інші особи не пред`являли претензій до позивача та не оспорювали його право на даний будинок.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що вона з народження проживає по АДРЕСА_1 . Вона добре знала людей, які раніше проживали будинку АДРЕСА_1 , які давно померли. Позивач приблизно 17 років, а той більше користується даним будинком. Разом з дружиною вони обробляють город. Підтримують будинок в належному стані. Також позивач займається ремонтними роботами, обкошує траву, тобто утримує будинок в належному стані.

Згідно наданих квитанцій на оплату комунальних послуг вбачається, що позивач оплачує комунальні послуги за будинок, а саме електропостачання, газопостачання. Хоч квитанції заповнені на ім`я ОСОБА_3 , тобто попереднього власника, але оплата здійснюється позивачем,оскільки ОСОБА_3 , помер ще в 20001 році, тому не міг здійснювати дані платежі, а позивач юридично не є власником будинку. Тому квитанції на оплату комунальних послуг заповнюються не на його ім`я. Проте надання квинтацій саме позивачем підтверджує факт, що саме здійснюється яоплата комунальних послуг, які надаються до вищевказаного будинку.

Також судом встановлено, що позивач купив даний будинок, сплативши грошові кошти попереднім власникам даного будинку, тобто набув даний будинок у своє користування правомірно, але правочин не оформив у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , більше 10 років відкрито, безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 . Добросовісно заволодів наявним майном: оплатно придбавши його у попередніх власників. Володіє даним довомолодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій на оплату, здійснює поточний ремонт будинку. Дане володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивач не покидав зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідачів у виникненні даного спору.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області і ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 03 квітня 1998 року), зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 47.9 кв.м., житловою площею 26.8 кв.м.,. з господарчими будівлями та спорудами який розташований по АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. (вісімсот сорок ) грн., 80 коп., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ІПН НОМЕР_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 03 квітня 1998 року), зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 31.01.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 01.02.2021 року

Дата набрання законної сили: 03.03.2021 року