ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/2046/20
Провадження № 22-ц/4820/997/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2021 року (суддя Маршал І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 21.05.2020 позивач у присутності свідків дав у борг відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 91 210 грн., які відповідач зобов`язувався повернути у строк до 22 липня 2020 року. На підтвердження виникнення у відповідача вказаного зобов`язання за договором позики останнім була надана позивачу нотаріально посвідчена заява, на якій справжність підпису відповідача 21.05.2020 була нотаріально засвідчена приватним нотаріусом.

Позивач додав, що додатково для підтвердження факту отримання у позивача відповідачем у борг грошових коштів в сумі 91 210 грн. відповідачем у присутності свідків була складена власноруч розписка, яку свідки засвідчили.

На звернення позивача з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору у позасудовому порядку, про що свідчить направлена вимога про повернення боргу відповідачеві, на яку жодним чином відповідач не відреагував.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь несплачену суму основного боргу у розмірі 91 210 грн. та суму за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 17 932,99 грн., а всього разом 109 142,99 грн. та 1091,43 грн. судового збору.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 109 142,99 грн. та 1091,43 грн. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вважає вказане рішення незаконним з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Посилається на те, що постановляючи рішення суд першої інстанції невірно визначився зі справжньою природою розписки та невірно визначив суму стягуваних з відповідача інфляційних втрат. Апелянт зазначає, що написання та підписання ним розписки та заяви жодним чином не свідчило про фактичне отримання ним грошових коштів від позивача. Фактично 21.05.2020 мала місце порука з боку відповідача за виконання зобов`язань перед позивачем іншою особою, яка була реалізована у спосіб написання ОСОБА_1 розписки та заяви, підтвердженням чого є окреме написання одне від одного розписки та нотаріально посвідченої заяви.

Крім того, за доводами апеляційної скарги необґрунтованим є стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 17 932,99 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення грошового зобов`язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням індексу інфляції за серпень 2020 року позивач не поніс інфляційних збитків, а в позовній заяві позивач не просив суд врахувати інфляційні збитки з розрахунку індексу інфляції за вересень 2020 року.

На думку апелянта суд першої інстанції в частині стягнення з нього інфляційних втрат в сумі 17 409,65 грн. безпідставно взяв за основу запропонований позивачем розрахунок нарахування інфляційних втрат та не звернув уваги на ту обставину, що індекс інфляції визначається помісячно і не може бути до його розрахунку застосована формула, яка включає в себе кількість днів, протягом яких має місце заборгованість.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану, рішення суду - без змін як законне та справедливе.

Зазначає, що апелянтом не надано жодного доказу, якими обґрунтовуються його доводи з приводу неправильного застосування норм матеріального права під час розгляду справи судом першої інстанції.

Позиція, на якій ґрунтуються доводи відповідача про справжню природу розписки є необґрунтованою та такою, що призводить до триваючого наміру невиконання взятого позичальником грошового зобов`язання перед позикодавцем. Крім того, своєчасне неповернення грошових коштів позичальником змушує позикодавця втрачати прибуток від можливого інвестування зазначеної суми грошових коштів у розвиток власного бізнесу або відповідних інвестицій.

Доводи апелянта, що мала місце порука з боку відповідача за виконання зобов`язань перед позивачем іншою особою, яка була реалізована у спосіб написання відповідачем розписки та заяви, є надуманими та не підтвердженими у відповідності до ст. 81 ЦК України.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 21.05.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, який підтверджено заявою від 21.05.2020, яка засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царейкіним М.С., розпискою, відповідно до якої відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 91210 грн., які зобов`язувався повернути до 22.07.2020 (а. с. 10, 60).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що в обумовлений сторонами термін відповідач не виконав своє грошове зобов`язання та не повернув позивачу борг згідно розписки в сумі 91210 грн. Сума інфляційних втрат та сума 3% річних за відповідний період є такою ж, яку позивач просить стягнути з відповідача. При цьому у своїх розрахунках місцевий суд послався на Лист Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ».

Однак, з таким висновком Хмельницький апеляційний суд частково не погоджується, зокрема, з посиланням суду на Лист Верховного суду України № 62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Вказаний Лист містить рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, а не розрахунок інфляційних втрат.

Так, відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - на відповідача.

Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Зобов`язання припиняється з підстав передбачених ст. ст. 599, 600, 604-609 ЦК України.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками (ст. 1048 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього Кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 ЦК України право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відсутність реального виконання боржником свого зобов`язання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які не позбавляють кредитора права на отримання від боржника процентів відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими коштами, 3% річних та інфляційних втрат за час невиконання грошового зобов`язання, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування до відповідача положень ст. 536 та ч. 2 статті 625 ЦК України.

В розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема ст. ст. 536, 625 ЦК України, проценти за користування чужими коштами та інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вони повинні нараховуватися на суму основного боргу.

Посилання апелянта на те, що написання та підписання ним розписки та заяви жодним чином не свідчило про фактичне отримання ним грошових коштів від позивача, а фактично 21.05.2020 мала місце порука з боку відповідача за виконання зобов`язань перед позивачем іншою особою, є безпідставним. Враховуючи зміст розписки, остання відповідає положенням ст. ст. 1046-1050 ЦК України про укладення договору позики та не узгоджується з положеннями § 3 Порука (ст. ст. 553-559 вказаного кодексу).

Проте, твердження апелянта про те, що судом невірно розраховано та стягнуто з нього суму інфляційних втрат, заслуговують на увагу.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності від неї відступати.

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення.

Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Отже, розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції має бути наступним чином:

91210 х (99,8% індекс інфляції за серпень 2020 року х 100,5% індекс інфляції за вересень 2020 року) = 91483,63.

Тому інфляційні втрати становлять 273,63 грн. (91483,63-91210).

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

Так, враховуючи, що апеляційний суд ухвалив стягнути з відповідача 92006,97 грн. заборгованості за договором позики, тобто задоволив 84,30% позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 920,08 грн. судового збору.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 15,7%, тому на його користь слід стягнути з ОСОБА_2 257 грн. 04 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 23.04.1997 Нетішинським РВ УМВС України в Хмельницькій області) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 1-м відділом Керченського МУГУ МВС України в Криму 01.04.1997, РНОКПП НОМЕР_3 ) суму основного боргу у розмірі 91 210 грн., 273,63 грн. інфляційних втрат, 523,34 грн. 3% річних, а всього 92006,97 грн. та 920,08 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 257 грн. 04 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк