У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/949/21

2-о/609/27/2021

18 серпня 2021 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Харлан М.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Великодедеркальська сільська рада Шумського району Тернопільської області, про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцями на момент відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

До Шумського районного суду Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Великодедеркальська сільська рада Шумського району Тернопільської області, про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцями на момент відкриття спадщини, а саме факт проживання - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавцями: батьком - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом поданої заяви вбачається, що встановлення даного факту, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна матері та батька заявника.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Підставою для розгляду цивільної справи в порядку окремого провадження можливого за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено у ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормою частини другої ст. 315 Цивільного процесуальногокодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови ПленумуВерховного Суду України від 30 травня 2008року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Виходячи зі змісту поданої до суду заяви, встановлення факту спільного проживання із спадкодавцями на момент відкриття спадщини, необхідно заявнику для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна матері та батька.

Як вбачається із листа №3/01-16 від 17 січня 2019 року виданого завідуючою Шумської державної нотаріальною конторою Килимар О.Д., долученого до матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 в передбачений чинним законодавством строк не звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не надала документів, які б свідчили про те, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому в неї відсутній факт прийняття спадщини, який би давав її можливість реалізувати своє право на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, заявнику роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст. 1272 ЦК України їй необхідно звернутися до спадкоємця, який прийняв спадщину, і за письмовою згодою спадкоємця, який прийняв спадщину, подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, в разі відмови спадкоємця дати згоду на подачу заяви про прийняття спадщини, відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України звернутись до суду із позовом про визначення її додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

В разі прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 , буде видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи наведене та те, що в даному випадку встановлення факту пов`язується із виникненням спору про право, оскільки спадкування відбувається за законом, де спадкоємцем, окрім заявника, є ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Великодедеркальська сільська рада Шумського району Тернопільської області про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцями на момент відкриття спадщини, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, а саме виникнення у заявника ОСОБА_1 права на спадкування за законом майна померлого спадкодавця, що є окремим предметом доказування, тому з метою захисту порушених прав та інтересів заявник має право звернутись із відповідним позовом в порядку цивільного судочинства, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі в порядку окремого провадження та роз`яснює заявнику його право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 89, 260-261, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Великодедеркальська сільська рада Шумського району Тернопільської області, про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцями на момент відкриття спадщини.

Роз`яснити заявнику її право звернутися до суду з відповідними вимогами в порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду складена та підписана 18 серпня 2021 року.

Суддя: М. В. Харлан