ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1274/21 Справа № 212/8725/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м.Кривого Рогу, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2005 року по 22.06.2010 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з нею.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 20210 року стягнуто з відповідача аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітної плати, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 06.04.2010 року на утримання доньки ОСОБА_3 до її повноліття. За період з 19.03.2015 року по 31.05.2018 року заборгованість по аліментам складає 59 788,63 грн. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, її станом здоров`я, не відвідує її вдома, в дитячому садку не надає матеріальної допомоги. Позивач просила суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом інтересів дитини та надання переваги стороні відповідача.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, не взято до уваги рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.05.2017 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітної плати, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 06.04.2010 року до її повноліття. Станом на 01 вересня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 140 795, 88 грн.

Крім того, суд в своєму рішенні посилається на факти, які не відповідають дійсності, зокрема що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з відповідачем, уклала шлюб з іншим чоловіком та почала перешкоджати у спілкуванні доньки з відповідачем.

Висновок органу опіки та піклування Покровської районної в місті Кривому Розі ради прийнято без належного всестороннього вирішення питання, щодо позбавлення батьківських прав, зокрема орган опіки не приділив належної уваги до наявного самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків, наявності характеристик з місця навчання та мешкання дитини, думку самої дитини.

Суд першої інстанції не звернув увагу та належним чином не оцінив докази у справі, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, зокрема те, що під час опитування дитини - ОСОБА_3 , остання підтвердила, що не спілкується з батьком. До школи батько не приїжджає, не цікавиться успіхами, з днями народження та новорічними святами також не вітає. Не намагався зустрітися з нею.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_5 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, представника відповідача - ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення представника виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м.Кривого Рогу - Стехальської А.Ю., яка не заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та видно з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2005 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, шлюб розірваний 22.06.2010 року .(а.с.15)

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю дитини є позивачка - ОСОБА_1 , батьком - відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , що видане Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 26.06.2006 року.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача ОСОБА_2 (а.с.16).

Відповідно до довідки -розрахунку Покровського відділу виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по виконавчому листу № 6/215/31/18 від 22.05.2010 року виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу 07.03.2018року, заборгованість по аліментам станом на 01.01.2020 року складає 114041,13 грн.(а.с. 98)

Згідно постанови Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг від 10.09.2018 року про арешт майна за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику.

Висновком виконкому Покровської районної в місті ради від 19.03.2020 року за №7/01-29/501 визнано не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с.67-68).

Відповідно до акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 та затвердженому провідним інженером ТОВ «УЮТ-2011», донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 спільно із матір`ю ОСОБА_1 , яка постійно піклується та виховує дитину. Батько дитини ОСОБА_2 з 2010 року не приймає участь у вихованні та спілкуванні з донькою, жодного разу не приїжджав та не забирав дитину для відвідування (а.с.94).

Згідно характеристики Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №45 КМР Дніпропетровської області зазначено, що ОСОБА_3 , навчається у школі з першого класу. Мати приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Бере участь в заходах, які направлені на виховання та розвиток доньки. Завжди позитивно налаштована на те, аби донька разом з однокласниками відвідувала музеї, екскурсії, походи. Батько за час навчання дитини у школі не з`являвся, участі у вихованні доньки не бере. Не підтримує зв`язок із класним керівником, не цікавиться життям та успіхами ОСОБА_3 . (а.с.95).

Згідно характеристики складеної мешканцями буд. АДРЕСА_2 , затвердженого провідним спеціалістом ТОВ «УЮТ-2011», ОСОБА_1 мешкає у квартирі №12 вказаного будинку разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з червня 2006 року по сьогоднішній день. Сім`я дружелюбна, матеріально забезпечена. ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 завжди мають охайний вигляд, турбується за свою доньку. Донька регулярно відвідує загальноосвітню школу, мати приділяє достатньо часу для виховання дитини. (а.с. 96).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем не доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пункту 18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

На виконання наведених вище норм Закону, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем по справі не надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та дитиною і будуть відповідати інтересам останнього, не надано доказів того, що поведінку відповідача по справі неможливо змінити у кращу сторону, та наявності вини у діях відповідача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, позивач по справі не довів належними та допустимим доказами, у відповідності до ст.ст.12,81 ЦПК України, що в діях присутня винна поведінка відповідача щодо власної доньки, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення останнього батьківських прав відносно його доньки, є не доведеними, оскільки той факт, що відповідач по справі не спілкується з дитиною не свідчить про його винну поведінку щодо власної доньки.

Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги, стосовно того, що при постановленні висновку, орган опіки та піклування Покровської районної в місті Кривому Розі ради не взяв до уваги самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків, думку самої дитини.

Як видно з висновку виконкому Покровської районної в місті ради від 19.03.2020 року за №7/01-29/501, відповідач не згоден із позбавленням його батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_3 , не заперечує щодо спілкування та участі у її вихованні.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції що об`єктивних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки, передбачені ст. 164 СК України відсутні.

Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки Акт мешканців будинку АДРЕСА_2 в якому зазначено, щл батько дитини ОСОБА_2 з 2010 року не приймає участі у вихованні та спілкуванні з донькою, жодного разу не приїжджав та не забирав дитину для відвідування, а також характеристики Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №45 КМР Дніпропетровської області де зазначено, що батько за час навчання дитини у школі не з`являвся, участі у вихованні доньки не бере. Не підтримує зв`язок із класним керівником, не цікавиться життям та успіхами ОСОБА_3 не є належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови).

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України), що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях матері, натомість, позивач по справі, на думку колегії суддів, не довів належними та допустимими доказами того, що в діях відповідача наявне свідоме, умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутня винна поведінка відповідача щодо власної доньки.

Отже, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо винної поведінки ОСОБА_2 на час розгляду справи судом апеляційної інстанції та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення останньої батьківських прав.

Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 13 СК України).

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів.

Крім того, як вбачається з висновку виконкому Покровської районної в місті ради від 19.03.2020 року за №7/01-29/501, відповідач ОСОБА_2 працює на посаді механіка ПАТ «Інтервибухпром», що не позбавляє позивача права звернутись до підприємства з виконавчим листом, з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , недоведеність фактів ухиляння відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував пояснення сторін у справі, особу відповідача, інтереси малолітньої дитини та відносини, що склались між її батьками, а також виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав.

Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: