Провадження №2/523/410/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Нестеренко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облтрансбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат лікарняних та компенсації у розмірі: 31 274, 94 грн., моральної шкоди у сумі 10 000 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі: 10 000 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Комунального підприємства «Облтрансбуд» з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат лікарняних та компенсації у розмірі 31 014 грн., та моральної шкоди у сумі 10 000 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 23.01.2019 року вона на підставі трудового договору працювала у КП «Облтрансбуд» на посаді бухгалтера та 15.08.2019 року була звільнена з займаної посади. Однак, при її звільненні їй не були в повному обсязі сплачені кошти за лікарняними листами та відповідно вона зазнала певних моральних страждань з даних підстав, а відтак вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду 15.04.2020 року (вх. № 9992), з заявою про збільшення (уточнення) позовних вимог, звернувся адвокат позивача ОСОБА_2 , просив стягненути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника у розмірі: 31 274, 94 грн., моральної шкоди у сумі 10 000 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі: 10 000 грн.

На адресу суду, представником відповідача надані письмові пояснення за підписом ОСОБА_3 директора Снитко В.В., згідно яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі ( т. 1, а.с.92-95, 100-103). На підтвердження позиції, що викладена в письмових поясненнях, представником відповідача надано низку документів (т. 1, а.с.104-255).

Також, до суду 08.12.2020 року (вх. № 8526/20) надійшли письмові пояснення за підписом представника позивача адвоката Демчука Ярослава Вікторовича, згідно яких представник позивача заперечує обставини викладені представником відповідача у поясненнях на позов, просить їх врахувати при ухваленні рішення та розгляд справи провести у відсутність позивача (т. 2, а.с.1-4; 10-13).

13.01.2021 року (вх.№ 687) надійшли письмові пояснення за підписом Т.в.о. директора ОСОБА_4 в яких останній просить суд врахувати обставину тоого, що відповідач добровільно та належним чином виконав свій обов`язок щодо здійснення розрахунку з позивачем у справі (т. 2, а.с.22-23).

В останнє судове засідання сторони не з`явились.

На адресу суду 22.01.2021 (вх. № 412) надійшла заява представника позивача адвоката Демчук Я.В., про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій зазначено, що сторона позивача повністю підтримує заявлений позов, а також не заперечує проти заочного розгляду справи (т. 2, а.с.24).

Представник відповідача Комунального підприємства «Облтрансбуд» Гавриш В.В., 13.01.2021 року (вх. 688) також звернувся із заявою про слухання справи у відсутність відповідача (т. 2, а.с.18).

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно Наказу № 3-К від 22.01.2019 року була прийнята на роботу на посаду бухгалтера (з дипломом магістра). Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 , була звільнена з підприємства за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП Україна, згідно Наказу № 24-К від 15.08.2019 року. Дані обставини встановлені згідно записів в трудовій книжці позивача, копії Наказу № 3-к, копії Наказу № 24-К, копії заяви ОСОБА_1 , та не заперечувались сторонами у справі (т. 1, а.с.4, 60, 104, 105).

У своєму позові (в редакції від 15.04.2020) позивач, просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, а саме за 69 днів, виходячи з наступного.

Так, позивач була працевлаштована на підприємство відповідача 23.01.2019 року та з 17.04.2019 року по 24.05.2019 року; 27.05.2019 року 20.06.2019 року; 21.06.2019 року 29.07.2019 року; 30.07.2019 14.08.2019 р., перебувала на лікарняному.

Позивач зазначає, що саме з вини відповідача КП «Облтрансбуд» відбулось неправильне нарахування сум призначених для виплати лікарняних, а оскільки відповідач здійснив повну та остаточну виплату ОСОБА_1 , лише 21.11.2019 року то відповідно має сплати позивачу середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за 69 робочих днів, що становить: 31 274 грн. 94 грн.

Судом на підтвердження зазначених обставин досліджено Акт № 88 про результати позапланової перевірки по коштах Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України від 09.09.2019 року. Так, згідно даного акту, вбачається, що перевірка на підприємстві була проведена з відома т.в.о. директора Снитко В.В. та в присутності головного бухгалтера Марчук О. Б. За даними акту встановлено, що застрахована особа ОСОБА_1 (страхове свідоцтво № НОМЕР_1 ) у КП «Облтрансбуд» займала посаду бухгалтера (з дипломом магістра) з 23.01.2019 року по 15.08.2019 року. На момент настання страхового випадку страховий стаж застрахованої особи становить більше ніж 8 років, тобто допомога по тимчасовій непрацездатності призначалась у розмірі 100% від середньої заробітної плати. Страховий стаж за страхової особи згідно наданої форми № ОК-7 протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випаду 7 місяців 22 дні.

Розрахунковим періодом для обчислення середньоденної допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованій особі ОСОБА_1 по листку непрацездатності АГШ680354 з 17.04.2019 року по 24.05.2019 року є період з 01.02.2019 року по 31.03.2019 року включно (59 днів). Загальну суму нарахованої за розрахунковий період заробітної плати визначено: 18 130 грн. 64 коп. Середньоденну допомогу було розраховано з урахуванням вимог п 1 ч.4 ст. 19 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105 XIV (далі Закон № 1105) з розміру мінімальної заробітної плати (4 173, 00:30,44 =137, 09 грн.) Страхувальником неправомірно застосовано обмеження, передбачене Законом № 1105.

По листкам непрацездатності № АДН226203 з 27.05.2019 року по 20.06.2019 року, АДН226364 з 21.06.2019 року по 29.07.2019 року, АДН226763 з 30.07.2019 по 14.08.2019 є період з 01.02.2019 року по 30.04.2019 року включно (75 днів). Загальну суму нарахованої за розрахунковий період заробітної плати визначено: 23 139 грн. 58 коп. Середньоденну допомогу було розраховано з урахуванням вимог п 1 ч.4 ст. 19 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105 XIV, з розміру мінімальної заробітної плати (4 173,00:30,44=137, 09 грн.). Страхувальником неправомірно застосовано обмеження, передбачене Законом № 1105.

Застрахованою особою ОСОБА_1 для підтвердження страхового стажу було надано форму ОК-7. Таким чином, встановлено, що страховий стаж у дванадцятимісячному періоді перед настанням страхового випадку більш ніж 6 місяців, то середньоденну допомогу необхідно розраховувати з нарахованої заробітної плати з якої сплачені страхові внески (23 139, 58:75=308, 53 грн.).

Застрахованій особі по листкам непрацездатності АДН226203 з 27.05.2019 року по 20.06.2019 року, АДН226364 з 21.06.2019 року по 29.07.2019 року, АДН226763 з 30.07.2019 по 14.08.2019 за рахунок коштів Фонду необхідно було здійснити нарахування за 75 днів.

За результатами перевірки встановлено, що застрахованій особі згідно листків непрацездатності виплати були призначені правомірно, але виплата нарахована не в повному обсязі. Запропоновано страхувальнику провести перерахунок вищезазначених листів непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 та подати заяву-розрахунок до Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції на доплату допомог по тимчасовій втраті працездатності. Акт складено 09.09.2019 року на 4-х сторінках, підписано начальником відділу Марініною Ю., Т.в.о. директора Снитко В., головним бухгалтером ОСОБА_5 , та головою комісії із соціального страхування ОСОБА_6 (а.с.223-226).

Судом досліджено акт № ОД 1588/АВ від 18.11.2019 року інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю. Згідно опису виявлених порушень, встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Усі належні суми від підприємства перераховані на особистий рахунок ОСОБА_1 22.08.2019 року (платіжне доручення № 1038 від 22.08.2019 року), та 30.08.2019 року (платіжне доручення № 1073 від 30.08.2019 року), що не відповідає вимогам ч.1 ст. 116 КЗпП України (т.1, а.с.229-252).

Судом також досліджено пояснення по суті вимог позивача. Відповідно до яких, відповідач зазначає, що під час перевірки інспектором Головного управління Державної служби з питань праці в Одеській області було складено Припис про усунення виявлених порушень № ОД/1588АВ/П від 18.10.2019 року за скаргою ОСОБА_1 , згідно якого КП «Облтрансбуд» здійснив донарахування від 20.11.2019 року.

На підтвердження зазначеної обставини судом досліджено платіжне доручення № 1207 від 20.11.2019 року, згідно якого КП «Облтрансбуд» здійснило перерахування у сумі 1 245, 39 грн., призначення платежу поповнення цільових зачислень у зв`язку з несвоєчасною виплатою компенсації відпусток у серпні 2019 року (т.1, а.с.69).

Представник відповідача зазначає, що КП «Облтрансбуд» виплатило неоспорювану суму добровільно, позивач з претензіями до підприємства не зверталась, про наявність спору щодо не повного розрахунку з працівником відповідач дізнався лише під час проведення перевірок та усунув недоліки в найкоротший термін.

Також, в поясненнях щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплат, відповідач зазначає, що розрахунок затримки має бути встановлений з розрахунку 23 дні, а саме станом на 09.09.2019 року, коли відповідач дізнався про наявність порушення, а тому сума до виплати може становити 10 170, 83 грн., що складається з розрахунку середнього заробітку 18 130, 64 грн./41=442, 21 грн./день.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, представником відповідача зазначено, що моральна шкода позивачем не доведена, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження звернення до фінансових установ для забезпечення можливості в купівлі ліків (квитанції, чеки, розписки, банківські виписки, договори кредиту, квитанції на купівлі ліків тощо).

На підставі викладеного представник відповідача просить суд у позові ОСОБА_1 відмовити, провадження у справі закрити (т.1, а.с.92-95).

Судом досліджено пояснення представника позивача адвоката Демчука Я.В., від 08.12.2020 (вх. № 8526/20) так, згідно пояснень представником зазначено, що відповідачем на обґрунтування позиції щодо необхідності звернення працівника до підприємства зі скаргою або претензією з приводу невиплачених сум не доведено зазначено будь-якої норми закону, яка б зобов`язувала працівника звернутись до роботодавця із такою скаргою або претензією. Позивач звернулась до суду та використала своє право на захист саме в судовому порядку, що передбачено ст. 55 Конституції України.

Також, представником позивача зазначено, що відповідач підтвердив факт несвоєчасного та не повного розрахунку з працівником при звільненні, оскільки зазначив, що лише при перевірці останньому стало відомо про наявність такого порушення. Представник позивача зазначив, що припис про усунення порушень було видано 18.10.2019 року, а відповідач здійснив повний розрахунок 21.11.2020 року. Щодо розрахунку кількості днів прострочення, просив врахувати розрахунок саме позивача, оскільки розрахунок наведений відповідачем суперечить вимогам закону та не підтверджується його нормами, та є таким, що прямо суперечить вимогам ст.ст. 116, 117 КЗпП України, в яких зазначено, що установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а днем фактичного розрахунку є 21.11.2019 рік, що підтверджується квитанціє про виплату. Просив позов задовольнити (т.2 а.с.1-4).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Якщо працівник звільняється за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП) та згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено матеріалами справи та фактично не оспорювалось сторонами, відповідачем останню виплату по не донарахованим виплатам за лікарняні листи було проведено 20.11.2019 року отримано працівником 21.11.2019 року, тобто вбачається, що при звільненні з працівником не було проведено повного розрахунку та не було здійснено повної виплатили всіх належних до виплати сум.

Відповідно до п.п.14.1.48 Податкового кодексу України до заробітної плати відносять основну, додаткову зарплату, інші компенсаційні і заохочувальні виплати у зв`язку з трудовими відносинами. Крім того, до заробітної плати для цілей обкладення ПДФО прирівняні лікарняні (п.п.165.1.1 і абз.3 п.п.169.4.1.ПК України).

Враховуючи наведене, виплати по листках непрацездатності (оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця та допомога по тимчасовій непрацездатності) з метою оподаткування податком на доходи фізичних осіб прирівнюються до заробітної плати і враховуються при визначенні граничної суми доходу, що дає право на отримання податкової соціальної пільги. Вказані суми включаються до складу місячного оподатковуваного доходу платника податку і оподатковуються з врахуванням норм пункту 164.6 статті 164 Кодексу.

Для розрахунку суми лікарняного роботодавцю необхідно визначити страховий стаж працівника, оскільки від правильності його обчислення залежить розмір суми допомоги за лікарняним.

Матеріалами справи встановлено та не оспорювався відповідачем факт не правильного нарахування страхового стажу працівнику.

Таким чином, судом встановлено, що саме з вини відповідача (неправильне застосування закону про розрахунок страхового стажу) по справі, позивач недотримувала повний та належний розрахунок з виплати лікарняних та відповідно, як встановлено матеріалами справи, остаточний розрахунок нею було отримано 21.11.2019 року. Платіжне доручення № 1207 від 20.11.2019 року (т.1, а.с.69).

Щодо нарахування розрахунку за час затримки виплати заробітної плати.

Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100.

Відповідно до ст. 27 ЗУ Про оплату праці за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. - Обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Разом з тим, як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 червня 2007 року № 715/13982 (далі - Порядок) передбачено, що підставою для оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця та надання допомоги, пов`язаної з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, є виданий в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованою в Мінюсті 04 грудня 2001 року за № 1005/6196, листок непрацездатності та наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 або акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» (далі - постанова КМУ № 1232).

Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні, у разі несплати яких настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом з`ясовано, що в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з належних до сплати сум на час звернення до суду з позивачем не провело.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Також правова позиція Верховного суду України викладена у справі № 6-2912цс16 від 18.01.2017 р. в якій зазначено, що відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (Постанова ВСУ від 14.12.2016 року по справі № 428/7002/14-ц).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Строк звернення до суду за середнім заробітком три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, фактично розрахувався з ним.

Судом встановлено, що відповідач здійснив остаточний розрахунок з працівником 20.11.2019 року (а.с.69), кошти позивачем були фактично отримані 21.11.2019 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що наведений позивачем розрахунок за час затримки виплати заробітної плати в період з 15.08.2019 року по 21.11.2019 року, складає 69 робочих днів та сума до виплати становить: 31 274 грн. 94 коп., з розрахунку середньої заробітної плати за два відпрацьованих місяці (лютий 2019 року 8 765, 64 грн., березень 2019 року 9 365, 00 грн. = 18 130 грн. 64 грн./40 =543 грн. 26 грн. (середньоденна заробітна плата на 1 день).

Вирішуючи спір в частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст.137 ЦПК України, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін щодо доведеності моральної шкоди, суд вважає, що позивач не довів, що порушення його законних трудових прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагали і вимагають для цього додаткових зусиль для організації життя. В позовній заяві позивач посилається лише на те, що весь цей час докладала певних зусиль для організації життя, зверталась до фінансових установ з приводу отримання коштів для купівлі ліків тощо та відчувала страждання з приводу невиплаченої їй у повній мірі заробітної плати при звільненні.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо не доведеності позивачем моральної шкоди, та з огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України адвокатом позивача разом з заявою про збільшення (уточнення) позовних вимог подано до суду заяву про передній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат. Так, згідно розрахунку витрати на професійну правничу допомогу становлять: 10 000 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги № 220 від 10.03.2020 р. клієнт сплачує адвокату плату у сумі, що визначається окремою угодою (т.1 а.с. 76).

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом враховується, що представником відповідача не заперечувався розрахунок витрат на правничу допомогу та не було вжито заходів передбачених ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та враховуючи встановлений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін, відсутність заперечень з приводу розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: 10 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76-84, 89, 137, 141, 247, 259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст.115-117, 237-1 КЗпП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Облтрансбуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат лікарняних та компенсації у розмірі: 31 274, 94 грн., моральної шкоди у сумі 10 000 грн., та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі: 10 000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Облтрансбуд» (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83, каб. 509) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) - середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника по день фактичного розрахунку у розмірі: 31 274 (тридцять одну тисячу двісті сімдесят чотири гривні) 94 копійки.

Стягнути з Комунального підприємства «Облтрансбуд» (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83, каб. 509) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі:10 000 (десять тисяч гривень).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Комунального підприємства «Облтрансбуд» (код ЄДРПОУ: 33311491, місце знаходження: м. Одеса, вул. Канатна, 83, каб. 509) на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26.01.2021 року.

Суддя: