ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц / 819/1383/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2021 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

встановив:

28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків (витрат).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року задоволено його позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики, яким стягнуто із ОСОБА_2 на його користь борг в розмірі 202 453,89 грн. та судові витрати в сумі 3389,00 грн.

Для представництва своїх інтересів в суді під час розгляду зазначеного вище позову ним була видана нотаріально посвідчена довіреність на ім`я ОСОБА_3 .

Після набрання рішенням суду законної сили були видані виконавчі листи, які його представником подано для примусового виконання до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. В подальшому виконавчі листи були передані до Відділу примусового виконання судових рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонської області де вони перебувають по теперішній час.

З часу отримання в суді оригіналів виконавчих листів та відкриття виконавчого провадження про примусове виконання судового рішення його представнику ОСОБА_3 неодноразово доводилося приїздити до м. Херсона для участі у проведені державним виконавцем виконавчих дій, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, особистого прийому державним виконавцем, керівником відділу державної виконавчої служби, на виклики суду для участі у розгляді справ, а також за викликами правоохоронних та слідчих органів по кримінальному провадженню порушеному за заявою ОСОБА_3 стосовно відповідача за статтею 382 КК України.

У зв`язку з чим, ним та його представником були понесені реальні збитки (витрати) значної грошової суми, пов`язаної з прибуттям та перебування в м. Херсоні.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинені збитки в розмірі 37 197,51грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди (збитків) відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем. Зазначивши, що дії чи бездіяльність органів поліції, державної виконавчої служби, суду на які скаржився позивач і ніс у зв`язку з цим витрати не мають причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , поданої від імені та в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно надано оцінку встановленим обставинам справи, суд проігнорував обґрунтування позивача та його представника своїх позовних вимог щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 , наявності збитків грошового вираження шкоди. Зазначивши, що якби відповідач, виконав свої зобов`язання перед позивачем, добровільно сплатив борг та виконав рішення суду, у позивача не виникли б реальні збитки, породжені умисною поведінкою відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначивши, що витрати позивача є не чим іншим, як його власним волевиявленням і жодним чином не є шкодою від дій відповідача. Чинним процесуальним законодавством передбачено механізм відправлення виконавчих документів стягувачу поштовим зв`язком. Витрати понесені у кримінальному провадженні є процесуальними витратами зазначеними в статті 118 КПК України і підлягають для стягнення лише шляхом постановлення ухвали або вироку суду у кримінальному провадженні, а витрат на проїзд, які описує позивач, що пов`язані з судовими засіданнями в порядку цивільного судочинства, відшкодовуються відповідно до норм цивільного процесуального законодавства під час тих судових засідань та вирішується лише тим складом суду. Вважає, що витрати позивача зроблені за його власним волевиявленням і не підлягають стягненню.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 липня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року у справі № 766/1674/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором безпроцентної позики від 06 лютого 2013 року в розмірі 7364,64 доларів США, що станом на 19 січня 2017 року еквівалентно 202 453,89 грн, та судовий збір в розмірі 1 904,31 грн, витрати пов`язані з явкою до суду в сумі 1 485,05 грн.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року у справі № 766/1674/17 закрито.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача збитків(витрат) у розмірі 37 197,51 грн, які були понесені позивачем та його представником у зв`язку з прибуттям та перебуванням у м. Херсоні під час виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 серпня 2017 року у справі № 766/1674/17 а саме:

04 жовтня 2017 року ОСОБА_3 прибув до м. Херсона де отримав оригінали виконавчих листів, які подав для виконання до Суворовського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області. Витрати на проїзд з м. Тростянець Сумської області де проживає його представник до м. Херсона та у зворотному напрямку склали 1110,00грн., послуги зв`язку склали 40грн, а всього 1150грн;

26 жовтня 2017 року його представник прибув до м. Херсона для участі у виконавчих діях про встановленню майнового стану за місцем проживання боржника. Витрати на проїзд із м. Тростянець Сумської області до м. Херсона та у зворотному напрямку складають 1001,28 грн, витрати пов`язані з проїздом від відділу ДВС до місця вчинення виконавчих дій та у зворотному напрямку склали 124,00 грн, а всього 1125,28 грн;

03 листопада 2017 року його представник прибув до м.Херсона для участі у виконавчих діях по встановленню майнового стану боржника за місцем його проживання. Витрати на проїзд із м. Тростянець Сумської області до м. Херсона та у зворотному напрямку склали 1135,78 грн, витрати пов`язані з пересуванням представника разом із понятими до місця проведення виконавчих дій та у зворотному напрямку до відділу ДВС склали 246,00 грн, а всього 1381,78 грн;

12 грудня 2017 року його представник прибув із м. Тростянець Сумської області до Суворовського відділу ДВС м. Херсона для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Витрати на проїзд склали 996,71 грн;

16 жовтня 2018 року позивач був викликаний Херсонським міським судом Херсонської області для участі у розгляді справи №766/18725/18 за його скаргою. Витрати на проїзд із м. Тростянець Сумської області до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 912,33 грн;

07 лютого 2018 року представник позивач за викликом Херсонського міського суду Херсонської області для участі у справі №766/21817/17 за його скаргою, прибув до м. Херсона. Витрати на проїзд у попутному та зворотному напрямку склали 861,50 грн витрати ксерокопіювання та проїзду по м. Херсону 143 грн, а всього 994,60 грн;

14 березня 2018 року представник позивача прибув до Суворовського відділу ДВС м. Херсона для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Витрати на проїзд із м. Тростянець Сумської області до м. Херсона і у зворотному напрямку, склали 1111,14 грн, проживання складає 252,00 грн, а всього 1363,40 грн;

02 квітня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у справі №766/3094/18 за його скаргою на дії державного виконавця представник позивача прибув до м. Херсона. Витрати на проїзд до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 917,99 грн;

08 травня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/1674/17 за поданням державного виконавця про надання дозволу на проникнення до житла боржника, витрати представника на проїзд з м. Тростянець до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1241,20 грн;

10 липня 2018 року за викликом Херсонського апеляційного суду позивача для участі у розгляді справи №766/1674/17 за поданням державного виконавця про надання дозволу на проникнення до житла боржника, витрати представника на проїзд із м. Тростянець до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1334,63 грн;

19 липня 2018 року за викликом позивача Херсонським міським судом Херсонської області для участі у розгляді справи №766/4985/18 за його скаргою на дії державного виконавця, витрати представника на проїзд із м. Тростянець до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1064,44грн;

09 серпня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/14763/18 за його скаргою на бездіяльність ГУ НП у Херсонській області, витрати позивача на проїзд із м. Тростянець де проживає представник позивача до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1343,80 грн;

30 серпня 2018 року за викликом Апеляційного суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/1674/17 за поданням державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, витрати представника позивача на проїзд із м. Тростянець до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1114,46 грн;

09 жовтня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/15380/18 за його скаргою в порядку статті 303 КПК України, витрати представника позивача на проїзд із м. Тростянець де він проживає представник до м. Херсона та Херсонського міського суду і у зворотному напрямку склали 1086,24 грн;

16 жовтня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/18725/18 за його скаргою, витрати позивача на проїзд із м. Тростянець де проживає представник позивача до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 934,63 грн;

06 листопада 2018 року за викликом Херсонського апеляційного суду позивача для участі у розгляді справи №766/4985/18 за його скаргою на бездіяльність державного виконавця, витрати представника позивача на проїзд із м. Тростянець до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1023,54 грн;

09 жовтня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/15380//18 за його скаргою на бездіяльність органу досудового слідства та прокурора, витрати позивача на проїзд з м. Тростянець де проживає представник позивача до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1300 грн;

20 лютого2019 року представник позивача був викликаний Херсонським міським судом Херсонської області для участі в розгляді його скарги, а 21.02.2019 року викликаний для проведення слідчих дій слідчим СВ Херсонського ВП ГУНП у Херсонській області по кримінальному провадженню щодо невиконання відповідачем рішення суду, а також для проведення виконавчих дій державним виконавцем. Витрати пов`язані з прибуттям представника позивача до м. Херсона та у зворотному напрямку разом із проживанням склали 1620,00 грн;

05 лютого 2019 року представник позивача прибув до м. Херсона для здійснення особистого прийому головою Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку із залишенням без відповіді та реагування його заяви від 25.12.2018року, здійснення особистого прийому керівництвом слідства ГУНП у Херсонській області з питання щодо проведення досудового слідства по кримінальному провадження стосовно відповідача та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а також здійснення особистого прийому керівником ДВС Херсонської області. Витрати пов`язані з прибуттям до м. Херсона та у зворотному напрямку складають разом 978,16 грн;

16 квітня 2019 року позивач та його представник були викликані Херсонським апеляційним судом для участі у розгляді справи № 766/1674/17, витрати пов`язані з прибуттям представника позивача до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1396,84 грн;

19 березня 2019 року позивач був викликаний Херсонським апеляційним судом для участі у розгляді справи № 766/18725/18, витрати пов`язані з прибуттям представника позивача до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 854,14 грн;

10 квітня 2019 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/2933/19, витрати представника позивача на проїзд із м. Тростянець де він проживає до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1025,26 грн;

13 лютого 2020 року представник позивача прибув до м. Херсона для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, здійснення особистого прийому керівником державної виконавчої служби та подачі скарги на незаконні дії державного виконавця, витрати пов`язані з прибуттям до м. Херсона і у зворотному напрямку складають 1299,42 грн;

15 вересня 2020 року представник позивача прибув до м. Херсона для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, здійснення особистого прийому керівником слідчого відділення Херсонського ВП ГУНП у Херсонській області та у зв`язку викликом до Херсонського апеляційного суду для участі у розгляді справи №766/1674/17, витрати склали 1648,44 грн;

20 жовтня 2020 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області представника позивача для участі у розгляді справи №766/8277/19, витрати на проїзд із м. Тростянець де він проживає до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1321,96 грн;

27 жовтня 2020 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області представника позивача для участі у розгляді справи №766/8277/19, витрати на проїзд із м. Тростянець до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1399,98 грн;

23 липня 2020 року представник позивач прибув до м. Херсона для отримання в Херсонському міському суді Херсонської області копії ухвали суду від 27.02.2020року винесеної за результати його скарги, оскільки суд не направив йому копії, а три заяви подані ним залишені судом без реагування, а також для отримання постанови слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП у Херсонській області. Витрати пов`язані з прибуттям до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1863,26 грн;

27 лютого 2020 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області представника позивача для участі у розгляді справи №766/8277/19 за його скаргою, витрати на проїзд із м. Тростянець де проживає представник позивача до м. Херсона і у зворотному напрямку склали 1288,96 грн;

06 жовтня 2020 року за викликом Херсонського апеляційного суду позивача та його представника для участі у розгляді справи №766/1674/17, витрати пов`язані з прибуття представника позивача з місця його проживання до м. Херсона та у зворотному напрямку склали 1616,06 грн;

07 липня 2020 року за викликом Херсонського апеляційного суду позивача для участі у розгляді справи №766/1674/17, витрати пов`язані з прибуття представника позивача з місця його проживання до м. Херсона та у зворотному напрямку склали 1600,00 грн.

З розписок від 31 грудня 2017 року, 31 грудня 2018 року, 31 грудня 2019 року, 31 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 були надані ОСОБА_3 грошові кошти на витрати для його проїзду до м. Херсона і у зворотному напрямку для участі у виконавчих діях, розгляді цивільних справ та кримінальних проваджень.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо умисного невиконання протягом тривалого часу судового рішення, було порушено його майнові права, у зв`язку з чим ним були понесенні додаткові витрати.

Отже, як вбачається зі змісту позовних вимог позивача просить відшкодувати понесені ним витрати, пов`язані з прибуттям та перебуванням у м. Херсоні при здійснені примусового виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики, при розгляді судом справ в порядку цивільного судочинства щодо виконання вказаного судового рішення, а також у кримінальному провадженні за статтею 382 КК України щодо невиконання відповідачем судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, яка її завдала.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна особі та майну громадянину, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19 зазначено, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками у розумінні статті 22 ЦПК України. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат, понесених під час розгляду цивільної справи, суд вирішує у встановленому процесуальним законом порядку за правилами цивільного судочинства за результатами розгляду відповідного позову.

Отже, витрати, пов`язанні із розглядом справи не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла при розгляді певної справи у суді, цивільним процесуальним законом ( статті 133,138 ЦПК України) віднесено до судових витрат. А отже вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Враховуючи, що вимоги позивача про відшкодування понесених ним витрат на прибуття та перебування у м. Херсоні у зв`язку з розглядом Херсонським міським судом Херсонської області та Херсонським апеляційним судом цивільних справ № 766/18725/18, № 766/21817/17, № 766/3094/18, № 766/1674/17, № 766/4985/18 щодо розгляду скарг на дії державного виконавця та вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат пов`язаних з прибуттям та перебуванням представника позивача у м. Херсоні, а саме:16 жовтня 2018 року для участі у розгляді справи №766/18725/18 за його скаргою; 07 лютого 2018 року для участі у справі №766/21817/17 за його скаргою; 02 квітня 2018 року для участі у справі №766/3094/18 за його скаргою на дії державного виконавця; 08 травня 2018 року для участі у розгляді справи №766/1674/17 за поданням державного виконавця про надання дозволу на проникнення до житла боржника; 10 липня 2018 року для участі у розгляді справи №766/1674/17 за поданням державного виконавця про надання дозволу на проникнення до житла боржника; 19 липня 2018 року для участі у розгляді справи №766/4985/18 за його скаргою на дії державного виконавця; 30 серпня 2018 року для участі у розгляді справи №766/1674/17 за поданням державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 16 жовтня 2018 року для участі у розгляді справи №766/18725/18 за його скаргою; 06 листопада 2018 року для участі у розгляді справи №766/4985/18 за його скаргою на бездіяльність державного виконавця; 16 квітня 2019 року для участі у розгляді справи № 766/1674/17; 19 березня 2019 року для участі у розгляді справи № 766/18725/18; 06 жовтня 2020 року для участі у розгляді справи №766/1674/17; 07 липня 2020 року для участі у розгляді справи №766/1674/17, оскільки вказані вимоги мають вирішуватися судом під час розгляду відповідної скарги, подання або заяви.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог про відшкодування збитків понесених позивачем на проїзд представника позивача до м. Херсона та у зворотному напрямку у кримінальному провадженні за статтею 382 КК України а саме: 09 серпня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/14763/18 за його скаргою на бездіяльність ГУ НП у Херсонській області; 09 жовтня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/15380/18 за його скаргою в порядку статті 303 КПК України; 09 жовтня 2018 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/15380//18 за його скаргою на бездіяльність органу досудового слідства та прокурора; 20 лютого 2019 року представник позивача був викликаний Херсонським міським судом Херсонської області для участі в розгляді його скарги, а 21.02.2019 року викликаний для проведення слідчих дій слідчим СВ Херсонського ВП ГУНП у Херсонській області по кримінальному провадженню щодо невиконання відповідачем рішення суду; 05 лютого 2019 року представник позивача прибув до м. Херсона для здійснення особистого прийому головою Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку із залишенням без відповіді та реагування його заяви від 25.12.2018року, здійснення особистого прийому керівництвом слідства ГУНП у Херсонській області з питання щодо проведення досудового слідства по кримінальному провадження стосовно відповідача та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а також здійснення особистого прийому керівником ДВС Херсонської області; 10 квітня 2019 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області позивача для участі у розгляді справи №766/2933/19; 20 жовтня 2020 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області представника позивача для участі у розгляді справи №766/8277/19; 27 жовтня 2020 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області представника позивача для участі у розгляді справи №766/8277/19; 23 липня 2020 року представник позивач прибув до м. Херсона для отримання в Херсонському міському суді Херсонської області копії ухвали суду від 27.02.2020року винесеної за результати його скарги, а також для отримання постанови слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП у Херсонській області; 27 лютого 2020 року за викликом Херсонського міського суду Херсонської області представника позивача для участі у розгляді справи №766/8277/19 за його скаргою, з огляду на таке.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Частиною 1 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Водночас згідно з частиною1 статті 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Вимога про стягнення процесуальних витрат розглядалася в порядку КПК України. Ці витрати не вважаються збитками у розумінні статті 22 ЦК України, згідно із частиною другою якої збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, витрати, пов`язані із розглядом справи не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 598/1781/17 від 17.06.2020року, який суд у відповідності до приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки вирішення питання щодо процесуальних витрат у такому випадку вирішується у вироку чи ухвалі суду відповідно до статті 126 КПК України і питання щодо порядку і розмірів компенсації (відшкодування) процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 1 липня 1996 року №710 (з послідуючими змінами) Інструкцією про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені вимог позивача, зазначивши, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування та судового провадження.

Отже, зважаючи на те, що питання відшкодування витрат у кримінальному провадженні вирішуються в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, висновок суду щодо наявності підстав для відмови у задоволені позовних вимог у справі щодо стягнення витрат на звернення та явку до органів досудового розслідування, суду, зі здійсненням інших процесуальних дій не може відбуватися за правилами цивільного судочинства.

Вимоги позивача щодо витрат понесених ним при здійсненні виконавчих дії, а саме: 04 жовтня 2017 року ОСОБА_3 для особистого отримання та передачі Суворовському відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виконавчих листів, 26 жовтня 2017 року та 03 листопада 2017 року для прийняття участі у виконавчих діях по встановленню майна боржника, а також ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (12 грудня 2017 року, 14 березня 2018 року та 13 лютого 2020 року ), для особистого прийому начальником відділу державної виконавчої служби, колегія суддів, також вважає, такими, що не підлягають задоволенню.

Збитками на відшкодування яких має право особа, якій їх завдано, відповідно до змісту статті 22 ЦПК України є, зокрема, витрати, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Збитки завдані особі відшкодовуються за умов, що дії особи, яка їх завдала були неправомірними, між ними та збитками є причинно-наслідковий зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи витрати, які просить відшкодувати позивач, понесені ним на власний розсуд при реалізації свого права стягувача у виконавчому провадженні та не пов`язані з будь-якими протиправними (винними) діями відповідача у справі. За таких обставин підстави, визначені законом для їх відшкодування відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторення доводів позовної заяви, які не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи і наданих на їх підтвердження доказах, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права колегією суддів відхиляються як такі, що не призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи копія ухвали про відкриття провадження у справі від 25 січня 2021 року направлена для відома, як позивачу, ОСОБА_1 , так і відповідачу, ОСОБА_2 , що підтверджується супровідним листом від 25 січня 2021 року № 7206/21-Вих (т.1 а.с. 293).

Копія відзиву на апеляційну скаргу була направлена відповідачем на адресу ОСОБА_1 , на підтвердження чого до відзиву на апеляційну скаргу додані докази направлення примірника відзиву, а саме опис вкладення, квитанція, та накладна на відправлення листа з оголошеною цінністю (т.1 а.с. 307).

Призначаючи розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, суд першої інстанції правильно виходив з того, що дана справа, в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, є малозначною ( ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а також врахував предмет позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, які не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин.

Не вирішення при цьому клопотання позивача зазначеного у позовній заяві про розгляд справи в порядку позовного провадження з викликом сторін не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі порушення судом норм процесуального права в силу вимог частини другої статті 376 ЦПК України також не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, як такі, що не призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко