ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/745/21 Справа № 203/4674/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Демченко Е.Л.

за участю секретаря судового засідання Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року у справі за позовом першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року прокурор в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва О.С., про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що нежитлове приміщення №102 у будинку АДРЕСА_1 належало територіальній громаді міста і було незаконно відчужене ОСОБА_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2018 року вказане майно було витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Згодом позивачеві стало відомо, що під час апеляційного перегляду рішення спірне майно за договором купівлі-продажу від 28.04.2018 року було відчужено ОСОБА_3 , яка 30.01.2019 року за договором іпотеки передала його відповідачеві в якості застави.

20.11.2019 року відповідач придбав спірне майно на прилюдних торгах і набув право власності на нього.

Викладені обставини (вибуття майна з володіння позивача без його волі) стали причиною звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірного нежитлового приміщення з незаконного володіння відповідача (а.с.а.с. 2 13).

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд витребувати від відповідача на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 102, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-13).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №102 у будинку АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо судових витрат (а..с131-133)

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 (тепер Дніпро) було введено в експлуатацію 1947 року. Остання інвентаризація будинку з виготовленням технічної документації відбулася 1952 року.

У підвалі вказаного будинку розташовані нежитлові приміщення №№І, II, III та IV. Решта підвальних приміщень має статус допоміжних.

Будинок АДРЕСА_1 , у тому числі й підвальні приміщення, до 2003 року перебував у власності Дніпропетровської обласної ради та знаходився на балансі ОЖКП «Південне».

17.01.2003 року Дніпропетровська обласна рада ухвалила рішення №126-7/ХХІУ «Про використання майна, що належить до спільної власності територіальних громад області», яким вирішила передати у власність територіальної громади м. Дніпропетровська житловий фонд, що знаходиться на балансах обласних житлово-комунальних підприємств «Центральний», «Лівобережжя», «Південне», «Аеродром», і належить до спільної власності територіальних громад області.

19 листопада 2003 року Дніпропетровською міською радою було ухвалене рішення №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста ОЖКП «Південне», «Центральний», «Лівобережжя».

Відповідно до пункту 1 рішення міська рада вирішила прийняти у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебуває на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі. На виконання вказаного рішення 10.09.2003 року було складено акт приймання-передачі зі спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне», який затверджено головами міської та обласної рад.

З моменту узгодження вказаного акту будинок АДРЕСА_1 , у тому числі й його допоміжні приміщення, перейшов до комунальної власності територіальної громади міста, а суб`єктом його управління стала Дніпропетровська міська рада як представницький орган територіальної громади міста відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.2004 року №377 житловий будинок АДРЕСА_1 було передано з балансу ОЖКП «Південне» на баланс КВ ЖРЕП Кіровського району, яке реорганізовано в КП «Житлове господарство Кіровського району».

Уперше право власності на вказане нежитлове приміщення було визнано за ОСОБА_4 рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2010 року у справі №2-47/2011.

21 грудня 2010 року ОСОБА_4 у письмовій нотаріальній формі уклала договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №V (позначка 1-15, літера В-3) по АДРЕСА_2 . Відповідно до умов даного договору майно було продане ОСОБА_5 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2011 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2010 було скасоване у зв`язку з нововиявленими обставинами. Ухвалою того ж суду від 07.11.2011 року позовну заяву ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду.

27 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у письмовій нотаріальній формі було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №V (позначка 1-15, літера В-3) по АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_6 на спірне нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.06.2013 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2014 року, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21.12.2010 року було визнано недійсним; вирішено скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2016 року у цивільній справі №175/218/16-ц було вирішено визнати та зареєструвати за ОСОБА_7 право власності на нежитлове приміщення №5 загальною площею 169,8 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (опис об`єкта: у житловому будинку літ. В-3 у підвалі нежитлове приміщення №5 поз.1-15).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2016 року у цивільній справі №175/218/16-ц заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2016 року у справі № 175/218/16-ц було скасовано.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року позовну заяву у справі залишено без розгляду.

06 жовтня 2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за умовами якого ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення АДРЕСА_3 .

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 08.02.2018 року №№113509468, 113509685, 113509776 у будинку № НОМЕР_1 були утворені нежитлові приміщення №101 загальною площею 58,4 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), нежитлове приміщення №102 загальною площею 53,5 м2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), нежитлове приміщення №103 загальною площею 57,9 м2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2101), власником яких був ОСОБА_2 .

Вказані приміщення були утворені шляхом перерозподілу нежитлового приміщення №5 загальною площею 169,8 м2.

Викладені вище обставини були встановлені рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2018 року, ухваленим у цивільній справі №203/2177/17, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.02.2019, отже в силу частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) не потребують доказування (а.с.а.с. 14 26).

Зазначеним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2018 року від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Дніпра було витребувано незаконно відчужене нерухоме майно (у тому числі, нежитлове приміщення АДРЕСА_4 ).

28 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала спірне нерухоме майно. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. (реєстровий номер 167) (а.с.а.с. 32, 35, 36).

30 січня 2019 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку відповідачеві спірне нерухоме майно. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. (реєстровий номер 18) (а.с.а.с. 33, 37 39).

20 листопада 2019 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого третьою особою, відповідач набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна. Згідно з виданим свідоцтвом спірне майно було передано у власність відповідача у зв`язку з тим, що воно не було реалізоване (торги не відбулися) (а.с.а.с. 31, 40, 78, 79).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК) саме власникові належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно зі статтею 387 ЦК за загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За правилами, встановленими статтею 388 ЦК, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Судом встановлено, що набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно відбулося у протиправний спосіб після ухвалення судом рішення про його витребування від ОСОБА_2 , який приховав цю обставину від ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, відповідач не набув права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, визначені законом.

Таким чином, оскільки спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що пред`явлення позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про набуття ним права власності з прилюдних торгів у порядку виконання судових рішень, оскільки таке твердження абсолютно спростовується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 20.11.2019 року, згідно з яким торги було організовано не в рамках виконання судового рішення, а саме майно не було реалізоване, оскільки торги не відбулися, і передано відповідачеві як іпотекодержателю, який виявив бажання залишити його за собою.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: