САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1540/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл часткової сумісної власності на житловий будинок,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2021 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про розподіл часткової сумісної власності на житловий будинок. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в 1931 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6 збудували житловий цегляний дім з дерев`яним та брусовим перекриттям загальною площею 51 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . В 1981 році коли сплив 50-річний строк експлуатації такої будівлі, зять померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на місці цього повністю занепалого, самозруйнованого житла почав будувати новий двоповерховий цегляний будинок загальною площею 56,4 кв.м., який був введений в експлуатацію 27 травня 1983 року з нинішньою вартістю 628 744 грн., вартість його половини дорівнює: 628 744 грн:2=314 372 грн. Разом з тим, син ОСОБА_7 та його першої дружини ОСОБА_8 - ОСОБА_2 на новорічне свято 01.01.2020 року пред`явив видане йому ще в серпні 1983 року свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на Ѕ частину збудованого у 1931 році житлового будинку АДРЕСА_1 , яку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_8 , при цьому померла вона ІНФОРМАЦІЯ_1 , а право власності на житло отримала 03.08.1983 року, тобто через рік після її похорон. Крім того, на день похорон ОСОБА_8 та на день видачі ОСОБА_2 такого свідоцтва про право на спадщину - самого спадкового предмету - збудованого у 1931 році будинку вже не було; він зник ще на початку 1981 року за його повним зношенням протягом 50 років. Отже фактично ОСОБА_2 ніякого спадку у вигляді житла не приймав, проживаючи разом зі своїм батьком у його новому будинку та з позивачем, що є другою дружиною ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просила ухвалити рішення, яким стягнути з неї на користь відповідача в рахунок компенсації вартості використаного належного йому будівельного матеріалу під час будівництва будинку АДРЕСА_1 11 242 грн.; скасувати реєстрацію права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 ; визнати за нею право приватної власності на другу Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 попередньою вартістю 11242 грн., що належала ОСОБА_2 , нинішньою вартістю 314 372 грн.; стягнути з відповідача всі судові витрати по справі.

28.04.2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження.

31.05.2021 року представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що є незрозумілими підстави для скасування права власності, оскільки реєстрація права власності відбулась на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке відповідачем було отримано після смерті матері в 1982 році. Жодних вимог щодо правовстановлюючого документа позовна заява не містить.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставі викладених у позові.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що спірний будинок був збудований в 1931 році нині померлими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в цьому будинку також проживала їх донька з чоловіком позивача, які на цей час також померли. Оскільки будинок був побудований з дерева через 50 років він самозруйнвався. В 1983 році чоловік позивачки на його місці почав будувати новий будинок, т.ч. було побудовано двоповерховий будинок в якому проживали син чоловіка позивачки і перша його дружина. 01.01.2020 року відповідач заявив що має на половину будинку та надав свідоцтво на право власності. Зазначений документ був отриманий відповідачем 03.08.1983 року. Його мати, що залишила будинок померла на рік раніше, т.ч. свідоцтво не могло бути виписане на її ім`я навіть за датою смерті, у зв`язку з чим відповідач не отримував спадщину на новий будинок, що був введений в експлуатацію в травні 1983 року, і не міг отримати спадщину у вигляді попереднього будинку. При будівництві другого будинку були використані деякі матеріали першого будинку, вартість нового будинку 628744 грн., а вартість після розбори попереднього будинку - будівельних матеріалів склала 22484 грн., половина з них за спадщиною дорівнює 11242 грн., саме таку грошову суму позивач готова компенсувати відповідачу, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що в 1976 році народився відповідач, в 1978 році рішенням Самарської районної ради вилучається з володінь дідуся та передається батькові відповідача земельна ділянка по АДРЕСА_1 . В 1981 році отримуються технічні умови на електропостачання на адресу АДРЕСА_1 . 26.07.1982 року згідно довідки будівництво жилого будинку завершено, 14.09.1982 року помирає мати відповідача. В 1983 році батько відповідача отримує рішення виконкому на жилий будинок, на той час процедура вводу в експлуатацію була саме рішення виконкому. Протягом 1979-1980 років відносно цього будинку земельна ділянка виділялась з домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , щодо посилань позивача на будинок 1931 року - жодного доказу існування цього будинку не має, що саме оцінював експерт не зрозуміло, різниця в вимірах між тим, що отримав у спадщину на той час відповідач і на сьогодні фактичного домоволодіння пов`язана з різними техніками оцінки домоволодіння. 14.09.1982 року помирає мати відповідача, реєстрація в рахунок того, що будинок будувався чоловіком та жінкою і тому зареєстровано право власності Ѕ частина на батька та Ѕ частина на мати, яка на той час померла. В 1983 році відповідач отримує право власності на спадщину, тоді було 4 спадкоємця: дідусь, бабуся, чоловік та мати, була відмова від прийняття спадщини на користь малолітнього, будівництво велось через 6 років після укладання шлюбу між батьками відповідача. В 2012 році помирає батько відповідача і складає заповіт на все майно яке складалось з Ѕ частини домоволодіння. Також є незрозумілою позиція позивача щодо правової підстави вимоги про скасування реєстрації права власності на Ѕ частину будинку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 27.10.1978 року рішенням Самарської районної ради №1082 вилучається з володіння ОСОБА_5 - дідуся відповідача та передається батьку відповідача ОСОБА_7 земельна ділянка для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 37, 38).

Відповідно до довідки від 26.07.1982 року Відділу комунального господарства Самарської районної ради будівництво житлового будинку завершено, та документи щодо узаконення перебувають у Самарському райвиконкомі (а.с. 44).

14.09.1982 року помирає мати відповідача ОСОБА_8 .

10.06.1983 ОСОБА_7 отримує свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Зазначене свідоцтво також засвідчує право власності на Ѕ частину будинку за вже померлою матір`ю відповідача ОСОБА_8 (а.с. 45).

11.08.1983 року відповідач отримує свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті матері на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.46).

20.09.1985 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_1 від 20.09.1985 року (а.с.16а).

За життя ОСОБА_7 складає заповіт відповідно до якого все належне йому майно заповідає ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту від 17.09.2012 року (а.с.51).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24.10.2012 року (а.с.15).

04.02.2015 року позивач ОСОБА_1 отримує свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.48).

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

В своїх вимогах позивач посилається на ті обставини, що відповідач успадкував інший житловий будинок, однак суд ставиться критично до вищезазначених тверджень, виходячи з наступного.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Так, всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, а саме щодо існування будинку 1931 року споруди, та успадкування його відповідачем.

Також, позивачем не зазначено жодних правових підстав щодо заявлених позовних вимог про скасування реєстрації права власності відповідача та визнання за нею права власності на частину спірного житлового будинку.

Враховуючи вищенаведене та аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність та взаємозв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих та недоведених.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволені її позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на її користь не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 20, 321, 319 ЦК України, ст.ст. 3-5, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про розподіл часткової сумісної власності на житловий будинок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2021 року.

Суддя О.П.Румянцев