справа № 489/5362/19
провадження №2/489/127/21
01 лютого 2021 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання в квартирі
У жовтні 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про встановлення факту безперервного проживання позивача з 06.09.2002 в квартирі АДРЕСА_1 та визнання за ним права проживання в квартирі.
Як на підставу заявлених вимог у позові вказано, що 01.06.1990 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) був зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . На підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.05.2002 № 463 та ордеру № 698, серія 004313, від 08.08.2002 ОСОБА_2 , у складі сім`ї з двох осіб - ОСОБА_2 (основний наймач) та ОСОБА_1 (чоловік), була надана квартира АДРЕСА_1 . До якої позивач разом з дружиною заселилися 06.09.2002, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання. Проте, 27.09.2011 позивач вимушений був знятися з реєстрації фактичного місця проживання та 28.08.2012 був зареєстрований в АДРЕСА_2 - в Центрі реінтеграції безпритульних громадян. Однак не зважаючи на зміну місця реєстрації, позивач з моменту заселення і до теперішнього часу постійно проживає в вказаній квартирі. Сплачує комунальні послуги та підтримує квартиру у належному стані. Дружина його померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі виникла необхідність в приватизації квартири, що потребує надання документу на вселення та докази проживання за адресою майна, що приватизується. Так як в іншому порядку захистити свої права позивач не має можливості, а основний наймач померла, він звернувся до суду.
Ухвалою суду від 30.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 25.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 18.06.2020 замінено неналежного відповідача на належного - Миколаївську міську раду.
У судове засідання, призначене на 22.01.2021, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач причину неявки представника в судове засідання не повідомив та правом на надання відзиву не скористався.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи підтверджується, що на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.05.2002 № 463 та ордеру № 698, серія 004313, від 08.08.2002 сім`ї з двох осіб, а саме ОСОБА_2 , як основному наймачу, та її чоловіку ОСОБА_1 була надана квартира АДРЕСА_1 .
Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 , та відміткою в паспорті НОМЕР_2 підтверджується, що 01.07.1990 позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , 1957 року народження, яка змінила прізвище на ОСОБА_1
З відміток в паспорту вбачається, що позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 06.09.2002 та знятий з реєстрації за вказаною адресою 27.09.2011 і зареєстрований з 28.08.2012 за адресою Кругова,47, де розміщується Центр реінтеграції безпритульних громадян.
Згідно Свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 його виготовлено 29.08.2018 на замовлення ОСОБА_1 .
У судовому засіданні, яке відбулося 08.12.2020, позивач пояснив, що він постійно проживає в квартирі з 2002 року по теперішній час, а зняття з реєстрації в 2011 році та реєстрація його в Центрі реінтеграції безпритульних громадян була здійснена тимчасово через необхідність. Також пояснив, що після смерті дружини комунальні платежі за квартиру сплачує він, в квартирі постійно проживає та дбає про її належний стан.
Із доданих до позову квитанцій та чеків на підтвердження оплати комунальних послуг вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , здійснюється оплата комунальних послуг від імені ОСОБА_2 , як основного квартиронаймача.
Факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року по теперішній час підтвердили допитані в судовому засіданні 08.12.2020 свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами позивача.
Судом встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася. Також відсутня реєстрація права власності на вказану квартиру.
З позову вбачається, що звернення позивача до суду зумовлено встановлення факту проживання його за адресою квартири для подальшої її приватизації.
Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.05.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 в справі № 577/4979/15-ц (провадження № 61-746св17) зроблений висновок, що за змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні.
Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмові згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Як встановлено судом, позивач у встановлений законом порядок вселився до спірної квартири, як член сім`ї основного наймача, був зареєстрований у квартирі протягом тривалого часу (з 2002 року по 2011 рік), постійно проживає у квартирі та не має іншого постійного місця проживання, за таких обставин враховуючи, що відсутність реєстрації позивача за адресою вказаної квартири не може буди підставою для позбавлення його права користування житлом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволенню.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартирі АДРЕСА_1 та визнати за ним право користування (проживання) в цій квартирі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників процесу:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований:
відповідач - Миколаївська міська рада, місцезнаходження: м.Миколаїв, вул. Адміральська, 20.
Повний текст судового рішення складено 01.02.2021.
Суддя І.В.Коваленко