Провадження №2/523/3853/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Єпутатова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення боргу за послуги з водопостачання в сумі 2324,24 грн. за період з 01.11.2015 року по 01.10.2018 року, наданих за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою позову є те, що відповідач отримуючи послуги водопостачання не сплачує в повному обсязі оплату за послуги.

Відповідач надав відзив в якому проти позову заперечує з підстав того, що 19.07.2018 року між сторонами укладено договір про надання послуг з водопостачання який виконується відповідачем належним чином.

Зазначена заборгованість нарахована незаконно за період коли не було укладено договору що є вимогою закону. Також, заборгованість нарахована померлому колишньому власнику ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого теж не було договірних відносин з позивачем.

Також, відповідачем надано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Представник позивача надала суду відповідь на відзив де посилалась на правовий висновок що викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року по справі №401/710/15-ц, а саме, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутність оформлених договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідач не звертався до позивача з заявою про опломбування приладу обліку у зв`язку із відсутністю проживаючих, а тому підстави не проводити нарахування до моменту укладення договору відсутні.

В судовому засіданні сторони підтримали свої правові позиції.

В судове засідання 18.08.2021 року відповідач та третя особа не з`явились, повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином, причини неявки не повідомили. Суд продовжив розгляд справи відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України.

Судом встановлено:

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.07.2008 року спадкоємцями ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано АДРЕСА_1 . Спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с.104,т.1).

Згідно довідки №1213 від 22.06.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 з 14.03.1973 року зареєстрований та проживає ОСОБА_1 (1 особа) (а.с.117,т.1).

Розрахунок суми заборгованості за період з 01.11.2015 року по 01.10.2018 року складає 2324,24 грн.(а.с.14,т.1).

21.12.2018 року Суворовським районним судом м.Одеси винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги на користь ТОВ «Інфокс» в сумі 2324,24 грн. та судові витрати в сумі 176,20 грн житлово-комунальні послуги (а.с.6,т.1).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 14.02.2019 року вищезазначений судовий наказ скасовано (а.с.7,т.1).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року по справі №401/710/15-ц.

Суд приймає до уваги заяву відповідача про застосування наслідків пропущення строку позовної давності та зазначає що заборгованість підлягає стягненню за період з 01.12.2015 року по 01.10.2018 року. Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у грудні 2018 року, а тому стягненню підлягає заборгованість за вищевказаний період.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судові витрати розподіляються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 5,10,263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» борг у сумі 2261,56 (дві тисячі двісті шістдесят одна) гривень 56 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.08.2021 року.

Суддя