Дата документу 25.08.2021 Справа № 331/5221/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/5221/19 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В. провадження № 22-ц/807/2085/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.06.2011р. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань станом на 15.07.2019р. відповідач має заборгованість перед банком у сумі 33 232,14 грн., яка складається із: 22 030,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 114,18 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 029,03 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 558,67 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.06.2011р. у сумі 22 030 гривень 26 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1273 гривні 47 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, у якій в задоволенні по-

зову відмовлено, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що, відмовляючи в задоволення частини позовних вимог, суд помилково посилався на те, що банком не погоджено умови кредитування з відповідачем та не додано доказів для підтвердження таких позовних вимог. На спростування вказаних висновків суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» додало до апеляційної скарги копію довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем. Так, в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування чітко вказано процентну ставку та розмір пені за порушення зобов`язання, умови сплати та розміри штрафів. Тому відповідач при укладені кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі, щодо сплати відсотків та штрафів.

Відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло, проте в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до приписів ч. 6 статті 19 ЦПК України належать нескладні справи та справи з ціною позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Статуту АТ КБ "ПриватБанк" в новій редакції, погодженій НБУ 06.09.2019р., є державним банком та правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "ПриватБанк".

Судом встановлено, що 15 червня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 в анкеті-заяві погодився на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, які разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування та які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Між тим, у наданій суду анкеті-заяві від 15 червня 2011 року, підписаній

ОСОБА_1 , інформація про процентну ставку за користування кредитом і неустойку за несвоєчасне виконання зобов`язання відсутня.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просить, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач зазначив, що у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 15.07.2019 року у розмірі 33 232,14 грн., яка складається із: 22 030,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 114,18 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1 029,03 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 558,67 грн. штраф (процентна складова).

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, щодо розміру і порядку нарахування вказаних складових, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 15 червня 2011 року, позивач посилається на витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", в редакції, що діяла на момент підписання заяви, та "Тарифи банку", як визначив як невід`ємні частини спірного договору.

До кредитного договору банком додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", яка підписана сторонами, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Оцінивши вказані документи, суд дійшов наступного.

Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 15 червня 2011 року (а.с. 11). У цій Анкеті-заяві зазначено про обраний відповідачем тип кредитної картки, а саме : платіжна карта кредитка «Універсальна», втім не вказано, яка саме програма кредитування за цієї карткою узгоджена між сторонами, яку суму кредитного ліміту бажає отримати позичальник, не визначено процентної ставки по кредиту, комісії, а також розмір пені і штрафу.

Так, у вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

При цьому, суд зазначив, що Анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, інших умов кредитного договору, а Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку суд не визнав складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем.

Зважаючи на вказані обставини та посилаючись на правовий висновок, висловлений у постанові ВП ВС від 03.07.2019р. (провадження № 14-131цс19), суд задовольнив лише вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 030,26 грн.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, в той час як банк має право на вказані складові заборгованості, оскільки такі умови були передбачені Довідкою про умови кредитування, яку банк надав до апеляційної скарги та просить її дослідити з метою повного та всебічного розгляду справи.

Перевіривши вказані доводи, колегія дійшла наступного.

Колегія суддів, насамперед, погоджується із оцінкою, наданою судом першої інстанції долученим до позовної заяви документам у вигляді Умов і правилами надання банківських послуг та Тарифів, вказуючи, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягом з Тарифів та витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомлений ОСОБА_1 та погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що зверталась увага судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин кострукцію частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, суд правильно визнав, що доведеною в такому випадку є лише сума кредиту, яка фактично використана відповідачем, але не повернута банку, тому стягнув її з відповідача на користь банку. Отже, сума заборгованості по відсоткам і штрафам в такому разі стягнута бути не може, оскільки ставка відсотків і порядок їх нарахування та штрафи не узгоджені між сторонами у справі. А прострочене тіло кредиту не можна стягувати з огляду на наданий розрахунок, згідно з яким воно формувалось, зокрема, шляхом включення до нього відсотків, які не були погашені своєчасно позичальником, в той час як такі умови не були передбачені договором.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову у вказаній частині, оскільки факт існування заборгованості підтверджують надані в суді першої інстанції докази, - суперечать фактичним обставинам.

Колегія суддів не приймає до уваги надану АТ КБ "ПриватБанк" апеляційному суду копію довідки про умови кредитування з таких підстав.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що кредитні відносини з відповідачем підтверджуються, зокрема, також Довідкою про умови кредитування, у якій визначено і процентну ставку за користування кредитними коштами і два види пені й штрафи.

Але колегія з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до приписів ч. 5 статті 177 ЦПК України до позовної заяви позивач повинен подати всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Також передбачено частиною 9 зазначеної статті, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З урахуванням вказаних вимог статті 83 ЦПК України та відповідно до положень статті 367 ЦПК України, у апеляційного суду не мається підстав для прийняття Довідки про умови кредитування, яку банком додано до апеляційної скарги, на стадії апеляційного провадження за таких підстав: цей документи позивачем не було долучено до позовної заяви, хоча є очевидним, що він існував у кредитній справі; позивач не навів поважних причин неможливості його подання суду І інстанції; позивач не надав доказів про направлення його копії відповідачу до ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, апеляційний суд не вбачає винятковості цього випадку, т.я. банк не довів факту неможливості надання цього письмового доказу суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та навіть не посилався на будь-які поважні причини.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У своїй позовній заяві до суду Банк не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника Банку, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що суд не обмежував позивача у праві надання доказів.

Навпаки, ухвалою від 23.12.2019р. суд залишав без руху позовну заяву банку та вказував, що відповідно до приписів ч. 5 статті 177 ЦПК України до позовної заяви позивач повинен подати всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; вказував, що слід додати виписку про рух коштів, про яку зазначив банк, але не долучив її копії. Судом було попереджено позивача у цій ухвалі, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються ( а.с. 43-44).

На виконання вказаної ухвали суду банк надав виписку про рух коштів по картрахунку відповідача, довідку про видані відповідачу картки, довідку про встановлення та зімну кредитного ліміту, зміни та доповнення до Умов та привал надання банківських послуг ( а.с. 48-92). А тому не позбавлений був можливості додати й Довідку про умови кредитування, про яку йому не могло було невідомо.

Також в подальшому 21.07.2020р. банком було долучено письмові докази у справі ( а.с. 117-142), які були прийняті судом. Проте Довідку про умови кредитування знову суду не надав.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому не приймає, як доказ, подану апеляційному суду Банком копію довідку про умови кредитування, оскільки позивачем не зазначено обставин неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Частина 2, 4 ст. 43 ЦПК України встановлено зобов`язання учасників справи щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у

справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Суду під час розгляду справи не було повідомлено банком про наявність довідки про умови кредитування з використанням карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку додано до апеляційної скарги, а також не зазначено про неможливість її надання, та суд не міг її витребувати та дослідити на свій розсуд, що прямо заборонено цивільно-процесуальним законом щодо збирання судом доказів без клопотання учасників справи. А відтак, колегія вважає, що банк скористався своїми процесуальними правами на свій розсуд, надавши відповідні докази на підтвердження позовних вимог, та не сповістив апеляційному суду тих фактів, що судом І інстанції чинились йому перешкоди у збиранні доказової бази, або неправомірно відмовлено у прийнятті цього документу без поважних на то причин.

Зважаючи на все вищенаведене, підстав для прийняття та дослідження нового доказу, долученого до апеляційної скарги, який не було без поважних причин надано суду І інстанції, на стадії апеляційного провадження колегія не вбачає.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування позовних вимог і подання у зв`язку з цим відповідних доказів покладається на позивача, у зв`язку з чим ним мають бути дотримані приписи статті 83 ЦПК України, які не були виконані позивачем. А тому останній не довів, що, крім анкети-заяви клієнта від 15.06.2011р., маються інші підписані з відповідачем документи, у яких були узгоджені умови кредитного договору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 25 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: