Справа № 462/3634/19 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/875/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

при секретарі: Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 - про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на його користь 58230,56 грн. - інфляційних втрат та 14161,11 грн. - 3% річних шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він придбав квартиру на прилюдних торгах. Однак, у подальшому, рішенням апеляційного суду Львівської області від 22.12.2014 визнано недійсними: протокол від 28.12.2014 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 11.01.2012 року з продажу вказаної квартири; свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 162541,00 гривень. Постановою Верховного Суду України від 18.11.2015 р. вказане рішення апеляційного суду Львівської області частково змінено, а саме постановлено стягнути із Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 162541,00 гривень. Проте, вказані кошти виплачено позивачу лише 12.10.2018 р. У зв`язку із наведеним, просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто із Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 72 391/сімдесят дві тисячі триста дев`яносто одну/ гривню 67 копійок, з яких 14161,11 грн. - три відсотки річних та 58230,56 грн. - інфляційних втрат.

Стягнуто із Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768 гривень 40 копійок.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що виконання рішень судів про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, покладено на Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, із визначенням тримісячного строку виконання вказаних рішень. При цьому, виплата компенсації в розмірі трьох відсотків річних передбачена лише у разі не перерахування коштів протягом трьох місяців за рішенням суду про стягнення коштів. Таким чином, стягнення коштів із державного органу можливе не інакше, як лише внаслідок подання стягувачем у встановлений законодавством спосіб заяви та інших документів до органу Казначейства. З урахуванням статті 19 Конституції України Залізничний відділ державної виконавчої у місті Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) позбавлений можливості самостійного виконання рішень такої категорії, оскільки чинним законодавством чітко встановлено спосіб виконання рішень про стягнення коштів з державного органу. При постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не надано правової оцінки та не з`ясовано обставини стосовно того, що зумовило тривале невиконання вказаного рішення суду. Вважає помилковим та недоведеним висновок суду першої інстанції про наявність вини Залізничного відділу державної виконавчої служб у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у простроченні виконання рішення суду щодо повернення позивачу грошових коштів. Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки і тій обставині, що позивач звернувся до органу казначейства лише у жовтні 2018 року. Позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував звернення виконавчого листа до виконання раніше. Поза увагою суду залишилось і те, що згідно листа Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 17.10.2018 № 6999/13-08 боржником за виконавчим листом №1309/1384/12, виданим Залізничним районним судом м. Львова, є Головне територіальне управління юстиції у Львівській області. Головне територіальне управління юстиції у Львівській області є самостійною юридичною особою. Вважає вимоги позивача до Залізничного відділу державної виконавчої служб у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) безпідставними, оскільки відділ не є стороною за виконавчим листом, за яким відбулося стягнення.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення /договір чи делікт/. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 28.12.2011 року придбав на прилюдних торгах квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

РішеннямАпеляційного суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі № 1309/1384/12, провадження №22-ц/783/5459/14 визнано недійсними: протокол № 1411230-1 від 28 грудня 2011 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 11 січня 2012 року, виданий приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабяк Г.Я. на ім`я ОСОБА_1 з продажу вказаної квартири; свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 від 17 січня 2012 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 162 541 грн. Стягнуто з Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» на користь ОСОБА_1 28 459 грн. /справа № 1309/1384/12, т.2 а.с.280-286/.

Постановою Верховного Суду України від 18.11.2015 року рішення апеляційного суду Львівської області від 22.12.2014 року змінено та постановлено стягнути з Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 162 541 грн. /справа № 1309/1384/12, т.3 а.с.157-160/.

Згідно листа Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 17.10.2018 р. №6999/13-08, виконавчий лист Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 р. по справі №1309/1384/12 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 162 541 грн. виконано лише 12.10.2018 р./а.с.27/.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що вина відповідача Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у простроченні виконання рішення суду щодо повернення позивачу грошових коштів, є доведеною, що є підставою для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 18.11.2015 р. по 12.10.2018 р.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядком №845, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року, визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до вказаного Порядку №845, на виконання рішення суду щодо відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів Державного бюджету з рахунків боржників (державних органів).

Матеріалами справи встановлено, що виконавчий лист Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2015 р. у справі №1309/1384/12 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області в користь ОСОБА_1 162 541 грн. пред`явлено стягувачем до виконання в орган Казначейства лише у жовтні 2018 року та виконано такий 12.10.2018 р. /а.с.27/, що виключає застосування до даних правовідносин ст.625 ЦК України, оскільки без пред`явлення виконавчого документа до виконання списаня коштів з Державного бюджету за розпорядженням органу виконавчої служби не вбачається можливим, а відтак, судом не встановлено вини відповідача у невиконанні грошового зобов`язання - рішення суду про стягнення з Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в користь ОСОБА_1 162 541 грн.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 грудня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О. М.

Мельничук О. Я.