Дата документу 27.01.2021 Справа № 315/1279/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/1279/19 Головуючий у 1 інстанції: Ярош С.О.
Провадження № 22-ц/807/64/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24 липня 2020 року у справі за позовом Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року до суду звернулася Гуляйпільська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування в інтересах дітей:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі мають трьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які 23.06.2018р. згідно з рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області були відібрані у відповідачів без позбавлення батьківських прав. 26.10.2018р. розпорядженням № 442 голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області діти були влаштовані до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_6 . Відповідачі напочатку 2019 року в телефонному режимі цікавилися дітьми, однак жодного разу їх не відвідали. Відповідачі характеризую-

ться за місцем проживання негативно, умови для повернення дітей у сім`ю ними не створені, після вилучення дітей відповідачі не зверталися з питання їх повернення. Вказувалось, що відповідачі самоусунулись від виховання дітей та їх належного матеріального забезпечення і створення їм належних житлових умов.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити та позбавити ОСОБА_5 та ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24 липня 2020 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В скарзі зазначається, що судом надано невірну оцінку зібраним у справі доказам та висновки суду не відповідають їм. Вважає, що матеріалами справи не підтверджено ані зловживання алкоголем ними як батьками, ані ведення ними аморального способу життя, ані їх безробіття та відсутність активних дій з пошуку роботи. Вказує, що судом безпідставно застосовано такий крайній захід як позбавлення їх батьківських прав, оскільки не доведено позивачем достатності підстав для його застосування.

У відзиві на апеляційну скаргу Гуляйпільська РДА як орган опіки та піклування вказує, що, навпаки, матеріалами справи підтверджено байдуже ставлення до дітей з боку відповідачів. Перебуваючи на профілактичному обліку з 2014р., родина Савченків як така, що не створила нормальні санітарно-гігієнічні умови для проживання та утримання дітей, а також у зв`язку зі схильністю батьків до зловживання спиртними напоями, не виправляла ці обставини, які тривали до дня вилучення дітей у лютому 2018р. у зв`язку зі створенням небезпечної ситуації, що загрожувала здоров`ю меншої дитини - ОСОБА_4 . Та після цих обставин і до звернення органу опіки та піклування з позовом про позбавлення батьківських прав таке становище відповідачами виправлене не було.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та їх адвоката Сивоненко О.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, мате-ринство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_2 , батьками якого є відповідачі у справі, що підтверджується копією свідоцтва про його народження.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є відповідачі у справі, що підтверджується копією свідоцтва про її народження.

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є відповідачі у справі, що підтверджується копією свідоцтва про її народження.

23.06.2018р. рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відібрано у батьків - відповідачів у справі та передано Гуляйпільській районній державній адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування, що підтверджується копією рішення суду.

26.10.2018 року розпорядженням № 442 голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області діти були влаштовані до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією розпорядження.

Станом на 07.05.2019р. відповідачі в телефонному режимі спілкувалися з дітьми, що підтверджується копією повідомлення голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області.

Суд встановив, що з часі відібрання дітей відповідачі за місцем мешкання характеризувались негативно, не працювали, не створили належних умов для повернення дітей у сім`ю, що підтверджується характеристиками з місця проживання. При цьому, не маючи роботи, як безробітні не зареєструвались у центрі зайнятості, що підтверджується довідками Гуляйпільської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості.

Відповідачі не перебувають на обліку у лікарів наркологів, що підтверджується довідками.

Станом на 23.01.2020р. відповідачі зарекомендували себе негативно, у відповідача ОСОБА_5 були випадки вживання алкоголем, відповідач ОСОБА_1 на даний момент спиртними напоями не зловживає, що підтверджується характеристиками з місця проживання.

Станом на 30.06.2020р.- час обстеженням умов проживання сім`ї відповідачів було встановлено, що останні проживають за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , що підтверджується довідками та копією свідоцтва про право на спадщину за законом. В будинку проведено ремонт, але в наявності недостатня кількість ліжок для дітей. В ході обстеження відповідач ОСОБА_5 перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями свідків, які входили до складу комісії - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

На момент розгляду цієї справи у суді відповідачі не зверталися з питанням щодо повернення дітей у родину, що підтверджується поясненнями самих відповідачів у судовому засіданні.

Звертаючись до суду з цим позовом відповідно до статті 165 СК України про позбавлення батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування зазначив як підставу своїх вимог п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, а саме, ухилення матері та батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, які передані на виховання до дитячого будинку сімейного типу.

Задовольняючи ці позовні вимоги, суд визнав достатніми та обґрунтованими надані органом опіки та піклування докази на підтвердження факту ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також із того, що протягом часу з моменту відібрання дітей у лютому 2018р. до часу постановлення рішення у цій справі 24.07.2020р. відповідачами не виправлено того становища, яке і стало підставою для відібрання дітей.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує, що суд безпідставно поклав в основу рішення факт зловживання ними як батьками спиртними напоями, оскільки доказів, що вони перебувають на обліку у нарколога чи лікаря-психіатра не мається.

Дійсно, доказів перебування відповідачів на обліку у лікарів нарколога та психіатра матеріали справи не містять. Але суд і не встановлював таких обставин, а також в мотивувальній частині рішення зазначив, що відповідачі на обліку у нарколога не перебувають.

Судом встановлено, що були випадку зловживання відповідачем ОСОБА_5 спиртними напоями, на що вказувала свідок ОСОБА_10 , вказуючи, що в стані алкогольного сп`яніння ця відповідач знаходилась під час обстеження житлових умов відповідачів 30.06.2020р., та про ці обставини також вказувалось у наданій характеристиці на ОСОБА_5 .

З дослідженого судом першої інстанції акту від 30.06.2020р. обстеження умов проживання сім`ї відповідачів, який не був долучений до матеріалів цієї справи, а лише оглянутий судом, вбачається, що в ньому комісією було відмічено, що під час огляду помешкання відповідачів ОСОБА_5 перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння.

Та позбавлення батьківських прав і не пов`язувалось позивачем з хронічним алкоголізмом відповідачів, як це передбачено п. 4 ч. 1 статті 164 СК України, а такі обставини періодичного споживання алкоголю встановлювались як характеризуючі відповідачів дані.

Про зловживання відповідачем ОСОБА_5 алкоголем свідчить також судове рішення про відібрання дітей, у якому такий факт також встановлено, зокрема, з чим безпосередньо і пов`язано відібрання дітей.

З приводу того, що відповідачі не працюють та не перебувають на обліку як безробітні, в скарзі зазначається, що судом не взято до уваги, що вони звертались до цент-

ру зайнятості, але їм було відмовлено у постановці на облік як безробітних.

Між тим, колегія не вважає це таким аргументом, який звільняє відповідачів від належного утримання своїх дітей, та, натомість, їх неналежне утримання відповідачами відслідковується за матеріалами справи протягом тривалого періоду. Відповідачі зобов`язані утримувати своїх дітей, а тому мали знаходити заробітки та створювати належні житлові умови для них, умови для навчання та розвитку. Так, відповідачі є молодими особами працездатного віку, та не надали доказів про жодні обмеження за станом здоров`я для будь-якого виду праці.

З довідок №№ 200, 202 від 03.12.2019р. та 04.12.2019р. Гуляйпільської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, слідує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як безробітні не зареєстровані ( а.с. 34, 35).

Відповідачі надали до матеріалів справи копії заяв, адресованих центру зайнятості від 10.11.2019р. та від 10.12.2019р., але даних про те, що ці заяви в дійсності були передані адресату доказів не міститься ( а.с. 36, 37).

В скарзі зазначається також, що позивач вказував на ведення ними аморального способу життя, але таких доказів взагалі не містять матеріали справи. При цьому, сам же апелянт вказує, що суд цих обставин не встановив.

Дійсно, судом такі обставини в ході розгляду справи встановлені не були, а тому не брались до уваги як доведені, відтак такий довід апеляційної скарги визнано без перевірки, але він не спростовує будь-яких висновків, оскільки суд не базував їх на цьому факті.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наголошує на тому, що соціальною службою не надавалась їм належна допомога під час перебування на обліку, яка протягом 5 років не зустрічалась із ним жодного разу, а з дружиною ОСОБА_5 - тільки один раз. А 27.07.2019р. їх знято з обліку як родину, що опинились у тяжких життєвих умовах, без будь-яких причин.

Апелянтом зазначається, що орган опіки та піклування вказував, що батьки з дітьми не спілкуються, їх вихованням та розвитком не займаються, що свідчить про ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Але ОСОБА_1 вважає, що це не відповідає дійсності, оскільки орган опіки та піклування після відібрання у них дітей не надав їм інформації, де перебувають діти, а також не роз`яснював їм як батькам їх права та обов`язки у склавшійся ситуації.

Щодо відібрання дітей, то ОСОБА_1 в скарзі фактично звинувачує Гуляйпільський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та службу у справах дітей Гуляйпільської РДА Запорізької області у бездіяльності у питанні збереження цілісності їх родини.

Між тим, за матеріалами справи вбачається, що рішенням Гуляйпільского районного суду Запорізької області від 23 червня 2018р. задоволено позов Воздвижівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області: відібрано дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та передано цих дітей Гуляйпільській РДА як органу опіки та піклування; стягнуто з батьків аліменти на утримання дітей на користь закладу, у якому будуть перебувати діти ( а.с. 13-15).

Вказаним рішення встановлено, що 20.02.2018р. до голови Воздвижівської сільради Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_11 звернувся сімейний лікар ОСОБА_12 з клопотанням, в якому вказував, що діти сім`ї ОСОБА_13 не одержують належної уваги від матері, внаслідок чого існує загроза їх здоров`ю, та просив прийняти рішення про направлення малолітньої ОСОБА_4 на лікування, а інших дітей - до Пологівського інтернату.

Клопотання було пов`язано з попереднім обстеженням матеріально-побутових умов сім`ї 20.02.2018р. за телефонним повідомленням сусідів в присутності ОСОБА_5 , в ході якого встановлено, що матір мешкає з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , гігієнічний стан приміщення не придатний для проживання, сім» неповна, батько з сім`єю не проживає, на момент перевірки матір знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, діти неохайні, брудні, в будинку холодно, посуд немитий, дитячі речі розкидані, ОСОБА_4 потребує лікування.

За обстеженням ОСОБА_4 встановлено, що температуру 38,5 градусів Цельсія, виявлено бронхіт, кашель, нежить, педікульоз, недостатню вагу тіла, одягнена у забруднену завелику куртку. Дівчинка викупана та їй надана медична допомога. Але з приходом матері наступного дня дівчинка була нагодована нею їжею, яка викликала отруєння та у зв`язку з цим дитині також надано медичну допомогу.

У зв`язку з такими обставинами, 20.02.2018р. розпорядженням № 21 Воздвижівської сільської ради вирішено негайно відібрати всіх трьох дітей у батьків без позбавлення батьківських прав та влаштувати ОСОБА_4 до КУ «Гуляйпільска ЦРЛ» на обстеження і лікування на повному державному забезпеченні, а дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до КУ «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» Запорізької обласної ради.

Та у цей же день, 20.02.2018р., діти були відібрані у ОСОБА_5 та поміщені в установи згідно із вказаним розпорядженням.

Після обстеження ОСОБА_4 21.02.2018р. встановлено, що вона знаходиться у

стані середньої тяжкості з ознаками респіраторного захворювання, гіпертонії, затримкою

фізичного та психомоторного розвитку, з педікульозом, дитина неохайна, брудна, голодна.

Тому головний лікар КУ «Гуляйпільська ЦРЛ» ГРР Трусов А.В. надав цю інформацію начальнику Служби у справах дітей Гуляйпільської РДА, вказуючи, що подальше перебування цієї дитини у цій родині створює реальну загрозу її життю та здоров`ю.

На підставі цих обставин і було ініційовано до суду позов про відібрання дітей у сім`ї ОСОБА_13 без позбавлення батьківських прав.

Тому відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі хибно стверджує, що підстав для позбавлення батьківських прав не встановлено.

При цьому, родина ОСОБА_13 перебувала на обліку у Гуляйпільському районному центрі соціальних служб для сімей, дітей та молоді як сім`я, що опинилась в складних життєвих умовах з 09.09.2014р., на яку ОСОБА_1 у скарзі перекладає відповідальність за обставини, які самими відповідачами були створені: сам він на той час покинув сім`ю з жовтня 2017р., створивши іншу, ОСОБА_5 не мала роботи, зловживала спиртним, не доглядаючи дітей, на що вказує обстеження її житла комісією 20.02.2018р. та стан меншої дитини.

ОСОБА_1 не конкретизував, яку в такому разі допомогу хотів отримати від соціальної служби, що конкретно мала вона роз`яснити відповідачам, адже кожному батьку та матері є зрозумілим, що дітям слід створити належні умови життя, харчування, виховання, слідкувати за їх станом здоров`ям. Крім того, наголошуючи на неналежне виконання соціальною службою своїх обов`язків, сам відповідач не вказував, що звертався до неї та йому було відмовлено у допомозі. Не зазначала про те, що зверталась до цієї служби, і ОСОБА_5 .

Натомість, з інформації Гуляйпільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.09.2019р. № 364 слідує, що 22.02.2018р. ОСОБА_5 було запропоновано визначити шляхи вирішення основних проблем (лікування від алкогольної залежності у випадку необхідності, приведення до задовільного стану помешкання, повернення дітей до постійного місяця проживання). Але після такої пропозиції ОСОБА_5 більше до Гуляйпільського РЦСССДМ не зверталась, станом здоров`я своїх дітей не цікавилась та питання щодо повернення дітей не підіймала.

ОСОБА_1 також наголошує, що доказів усунення від виховання дітей не здобуто судом. Також відповідачами наголошується, зокрема, що не мається ознаки умисності у їх діях щодо дітей, що є обов`язковим при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Але це спростовується змістом того ж самого рішення у справі № 315/244/18 (провадження № 2/315/162/18), яким встановлено, що постановою суду від 21.07.2017р. ОСОБА_5 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 184 КУпАП у вигляді штрафу за те, що 20.06.2017р. за місцем свого проживання не створила належних санітарних умов для повноцінного розвитку та утримання своїх дітей.

В подальшому, 29.03.2018р. постановою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29.03.2018р. ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 статті 184 КУпАП у вигляді штрафу за те, що за місцем свого проживання не створила належних санітарно-гігієнічних умов для проживання своїх дітей.

Тобто відповідач ОСОБА_5 знала, що їй вмінено неналежне створення умов для проживання своїх дітей ще влітку 2017р., але такі умови так і не були створені нею ані в подальшому, ані на час ухвалення рішення в цій справі, що наразі і свідчить про наявність ознаки умисності.

Відносно ОСОБА_1 також підтверджується умисність в тому, що він самоусунувся від піклування про своїх дітей, покинувши сім`ю у жовтні 2017р. та повернувшись лише після відібрання дітей, та, будучи обізнаним з рішення суду про відібрання дітей та причини цього, ніяких висновків для себе як голова сім`ї не зробив та належних умов для дітей не створив.

Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 20058р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків батьківських прав.

Отже, у відповідачів був рік до звернення позивача з цим позовом для усунення причин, які були підставами для відібрання дітей, а також строк, протягом якого розглядалась справи, до прийняття судом рішення щодо позбавлення їх батьківських прав.

Але, як вказується органом опіки та піклування, після вилучення дітей і протягом року до дня подання позову у цій справі відповідачі з питання повернення дітей не звертались, їх життям та станом здоров`я не цікавились, фактично переклавши всю турботу про дітей на органи опіки та піклування, а в подальшому на сім`ю ОСОБА_6 , до якої передано дітей ( а.с. 11).

Відповідачами надана до справи копія їх заяви від 16.12.2019р., адресована Гуляйпільській РДА, в якій вони вказують, що переїхали до іншого будинку, зробили в ньому ремонт та висловлюють бажання самостійно виховувати своїх дітей ( а.с. 38), але доказів, що така заява в дійсності направлена адресату та отримана ним також не мається.

В ході апеляційного розгляду відповідачі вказували, що у іншому будинку вони створили належні умови проживання для своїх дітей, що підтверджується декількома актами обстеження умов, складеними відповідними службами.

Проте жодного акту обстеження матеріали справи не містять, тому колегією за клопотанням адвоката відповідачів - ОСОБА_14 були витребувані всі наявні акти обстеження їх житлових умов.

Листом № 1162/01-39 від 14.12.2020р. Гуляйпільська РДА повідомила, що акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_13 від 30.06.2020р. знаходиться в матеріалах цієї цивільної справи, але колегія констатує факт, що такого акту матеріали справи не містять, а він був лише оглянутий та досліджений судом першої інстанції.

При дослідженні вказаного акту судом встановлено, що станом на 30.06.2020 року обстеженням умов проживання сім`ї відповідачів було встановлено, що останні проживають за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , що підтверджується довідками та копією свідоцтва про право на спадщину за законом, в будинку проведено ремонт, в наявності недостатня кількість ліжок для дітей, відповідач ОСОБА_5 перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння.

Позивачем на виконання ухвали наданий також інший акт, згідно з яким обстеження умов приживання сім`ї ОСОБА_13 проводилось 14.05.2020р. представниками Воздвижівсь-

кої сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області при співпраці із інспекцією ювенальної превенції Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП України в Запорізькій області та фахівцем із соціальної роботи КЗ «Центр соціальних послуг» ГРМ.

Під час обстеження комісією встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а санітарно-гігієнічні умови в будинку були незадовільні. В ході перевірки комісія дійшла висновку, що за місцем проживання родини ОСОБА_13 відсутні умови для повернення трьох дітей до постійного місяця проживання.

Зі свого боку, стороною відповідача надано ще один акт обстеження їх житлово-побутових умов від 14.01.2020р., згідно з яким комісією встановлено, що в будинку створено умови, але не вистачає кімнат та меблів, зокрема, ліжкомісць, для всієї родини.

Усіма вказаними актами умови проживання визнані як незадовільні, але ними підтверджується, що ОСОБА_5 продовжує вживати спірні напої, оскільки у двох випадках перевірок такі факти були встановлені.

З приводу невідвідування дітей в сім`ї ОСОБА_6 відповідачі надавали пояснення, що з боку цієї сім`ї їм чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, але вони з цього приводу нікуди зі скаргами не звертались.

Між тим, Гуляйпільською РДА було запитано з цього приводу районний центр соціальних служб у справах дітей та молоді Приазовської РДА для перевірки цих фактів, та встановлено, що батьки-вихователі дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_6 не перешкоджали спілкуванню відповідачів із їх дітьми.

Відповідачі пояснювали, що регулярно спілкуються з дітьми через мобільний зв`язок, поповнюють їм рахунки для цього та передають продукти харчування, про що надають копії фіскальних чеків та квитанцій, які здебільшого не можуть братись до уваги, оскільки відносяться до періоду після ухвалення рішення суду про їх позбавлення батьківських прав.

Такі докази лише можуть свідчити про зміну поведінки відповідачів, які на тепер бажають матеріально утримувати своїх дітей, але не про те, що таке піклування ними забезпечувалось до позбавлення їх батьківських прав.

До періоду перед ухваленням рішення суду відноситься лише незначна частина чеків про придбання продуктів: на суму 277,40 від 19.01.2020р., на суму 261,40 грн. від 01.03.2020р., на суму 309,80 грн. від 27.12.2019р., поповнення мобільного телефону: на суму 90 грн. від 27.12.2019р., на суму 80 грн. від 12.01.2020р., на суму 90 грн. від 01.03.2020р. ( а.с. 61-63, 68).

Однак такі дії не можуть свідчити про те, що дітей можна повернути відповідачам, оскільки покупка тричі солодощів та фруктів і тричі поповнення телефонів за 2,5 роки перебування дітей без батьків ОСОБА_13 , не може спростувати їх поведінку з нестворення дітям належних умов проживання, харчування, з неналежного виховання дітей.

Також в скарзі відповідач від свого імені та імені дружини ОСОБА_5 , вказує, що вони бажають, щоб діти проживали разом з ними, тому на даний час шукають роботу, вони бажають займатись вихованням своїх дітей.

Але ті обставини, що роботу вони почали шукати після ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав та намагаються створювати для дітей належні житлові умови також після рішення суду, не може бути підставою для скасування рішення, а є підставами у випадку виправлення поведінки батьків та усунення причин, що слугували підставою для позбавлення батьківських прав, для поновлення їх у цих правах у відповідності до вимог статті 169 СК України.

Декларативні зазначення у апеляційній скарзі про якнайкращі інтереси дітей, але не створення для своїх дітей в дійсності належних умов проживання, не можуть бути враховані, оскільки саме усіма матеріалами справи наразі підтверджується зворотнє, що батьки на час постановлення рішення про позбавлення їх батьківських прав не виправились, а лише формально та бездоказово намагаються переконати суд у їх спроможності в майбутньому забезпечити дітям належні умови проживання, розвитку і виховання.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України її слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: