Провадження № 2/234/1048/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.,

справа № 234/15067/19; провадження № 2/234/1048/21;

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Краматорську Донецької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 )

до

ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 )

ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 )

про стягнення боргу за розпискою

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до відповідачів з позовною заявою про стягнення суми боргу, обґрунтував позовні вимоги тим, що 07 березня 2016 року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за договором позики отримали у позивача грошові кошти в розмірі 17000 доларів США, які зобов`язалися повернути йому 17.03.2017 року.

21 вересня 2016 року ОСОБА_4 повернула позивача суму позики в розмірі 7500 доларів США, іншу суму боргу відповідачі відмовляються повернути.

Враховуючи, що відповідачі не в повному обсязі сплатили суму боргу, з них в солідарному порядку підлягає стягненню 9500 доларів США, що на день подання заяви по курсу НБУ 25, 2634 складає 240002,30 грн., а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає 15297,68 грн.; індекс інфляції за час прострочення з 08.03.2017 року по 03.09.2019 року в розмірі 62156,06 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 17931,00 грн., а всього 335387,04 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь 9500 доларів США, що на день подання позовної заяви складає 240002,30 грн., а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає 15297,68 грн.; індекс інфляції за час прострочення з 08.03.2017 року по 03.09.2019 року в розмірі 62156,06 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в 17931,00 грн., а всього 335387,04 грн, а також просить стягнути сплачений ним при звернені до суду судовий збір в сумі по 1676,94 грн з кожного.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Окрім того пояснив, що відповідачі разом отримали у нього грошові кошти, потім йому зателефонував ОСОБА_3 та повідомив , що його жінка - ОСОБА_4 приїде до м. Краматорська та поверне борг у сумі -7500 доларів США.

21.09.2016 р., відповідачка ОСОБА_4 повернула частину загального боргу у розмірі - 7500 доларів США.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 суду пояснила, що 19 листопада 2005 року, відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , співвідповідачем по справі. Шлюб видався невдалим та на початку 2016 року фактичні сімейні стосунки припинились, почали проживати окремо за різними адресами. ОСОБА_4 проживала за адресою : АДРЕСА_4 , а співвідповідач за адресою АДРЕСА_2 . Відповідачка з 2009 року є інвалідом 3 групи захворювання, має самостійний дохід - отримую пенсію за інвалідністю.

У колишнього чоловіка також був самостійний дохід від підприємницької діяльності, оскільки він з 2003 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Десь у березні 2016 року, співвідповідач звернувся до неї з проханням, щоб вона разом із ним написала боргову розписку ОСОБА_1 про позику грошей в 17000 доларів США, мотивуючи це тим, що йому потрібні гроші для підприємницької діяльності, запевнив її, що позичені гроші буде віддавати сам.

Наголошує, що гроші позичались не в інтересах сім`ї, що також вбачається із тексту Розписки, адже він не місить відповідних вказівок.

У вересні 2016 року, їй зателефонував Позивач та став вимагати повернення боргу.

Наприкінці вересня 2016 року, відповідачка повернула Позивачу грошову суму боргу в розмирі 7500 доларів США із своїх особистих коштів.

Остаточно шлюб розірвали 28 лютого 2017 року, через органи Краматорського РАЦС.

В своїй Постанові від 03 травня 2018 року по справі № 639/7335/15-ц, Верховний Суд зазначив, що Тлумачення ч.4 ст.65 СК свідчить, що подружжя, стають зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника) та подружжя вважається солідарними боржниками.

Оскільки текст розписки не містить інформації, що позичені кошти будуть використані в інтересах сім`ї, більш того в розписці зазначено, що боржниками є вона та співвідповідач та вона повернула гроші із своїх особистих коштів, тоді коли їх фактичні сімейні відносини були припинені, підстав для виникнення солідарного обов`язку, передбаченого ст. 65 Сімейного кодексу не має.

Таким чином, вважає, що сума боргу, яку ОСОБА_4 , повинна повернути ОСОБА_1 складає 8500 доларів США. З урахуванням того, що у вересні 2016 року, відповідачка повернула частину боргу в сумі 7500 доларів США, то, сума боргу що залишилась поверненню складає - 1000 (одну тисячу доларів США).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 21.10.2019 року провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 12.11.2019 року об 10:10 годині.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25.02.2020 року позовні вимоги позивача задоволені частково.

15.07.2020 року представник відповідачки ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про скасування заочного рішення.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25.08.2020 року заочне рішення суду від 25.02.2020 року було скасовано.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Вислухавши сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Цивільним Кодексом України.

Судом встановлено, що 07 березня 2016 року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за договором позики отримали у позивача грошові кошти в розмірі 17000 доларів США, які зобов`язалися повернути йому 17.03.2017 року. 21 вересня 2016 року ОСОБА_4 повернула позивачу суму позики в розмірі 7500 доларів США, що підтверджується розпискою написаною власноруч ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оригінал якої був досліджений в судовому засіданні. (а.с.11). Вищезазначена розписка не містить застережень про те, що кожен з боржників позичив у кредитора певну суму грошей.

Згідно ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним вважається таке порушення стороною Договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

Враховуючи викладене, виходячи із змісту договору, суд приходить до висновку, що 07.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_1 позику у розмірі 17000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 17.03.2017 року та 21.09.2016 року ОСОБА_4 повернула позивачу частину боргу у розмірі 7500 доларів США.

З урахуванням вищевикладеного, суд не може прийняти доводи представника відповідачки ОСОБА_2 про те, що заборгованість перед позивачем у відповідачів в рівних частках, та необхідність застосувати правову позицію, яка викладена в Постанові Верховного суду від 03.05.2018 року у справі№ 639/7335/15-ц, оскільки з даної правової позиції вбачається, що

тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Дослідивши у судовому засіданні розписку від 07.03.2016 року, встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 брала безпосередню участь в укладенні договору позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як встановлено судом, відповідачі у строки, що встановлені вказаним договором позики, кошти не повернули. Строк виконання договору сплинув, але відповідачі зобов`язання не виконали, чим порушили вимоги статті 1049 ЦК України. Доказів, що борг відсутній, відповідачі суду не надали. Форма договору позики, що передбачена статтею 1047 ЦК України, сторонами дотримана.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми позики у розмірі 9500 доларів США, що станом на день подання позовної заяви складає 240002,30 грн.

Також позивач ОСОБА_1 у своєму позові просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проценти за час користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за час користування позикою у розмірі 15297,68 грн.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Умовами договору позики від 07.03.2016 року не встановлено, що даний договір є безпроцентним, тому суд вважає, що позикодавець ОСОБА_1 має право на одержання від позичальників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 процентів від суми позики за весь час користування ним за договором позики від 07.03.2016 року. Оскільки умовами договору позики від 07.03.2016 року не встановлено розмір процентів, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Такими чином суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, за час користування позикою у розмірі 15297,68 грн.

Також позивач ОСОБА_1 у своєму позові просить стягнути з відповідачів три проценти річних від простроченої суми за час прострочення у період з 08.03.2017 року по 03.09.2019 року включно у розмірі 17931,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 17931,00 грн.

Також позивач ОСОБА_1 у своєму позові просить стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суму інфляції на суму заборгованості з 08.03.2017 року по 03.09.2019 року у розмірі 62156,06 грн.

Грошовою одиницею України є гривня. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги. Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні.

Як вбачається з розписки від 07.03.2016 року, що міститься в матеріалах справи, відповідачі повинні повернути позивачу борг 9500 доларів США (а.с. 11).

Отже, суд не вбачає законних підстав для стягування суми з урахуванням індексу інфляції. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 3353,87 грн. (а.с.1).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, то на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 3353,87 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 109, 141, 263, 264, 265, ЦПК України, ст. ст. 545, 533, 536, 599, 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , суму боргу за договором позики від 07 березня 2016 року 9500 доларів США, що на день подання позовної заяви складає 240002,30 грн., а також проценти на рівні облікової ставки НБУ, що складає 15297,68 грн.; а також три проценти річних від простроченої суми в 17931,00 грн., а всього 273230,98 (двісті сімдесят три тисячі двісті тридцять гривень 98 копійок) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі по 1676,94 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в Донецькій апеляційний суд через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було врученим у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст буде проголошено 22.01.2021 року о 08-00 годині.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко