Шаргородський районний суд
У Х В А Л А

30 листопада 2021 року

м. Шаргород

справа № 152/1473/21

провадження № 2-о/152/76/21

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Соколовська Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Шаргородська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації місця проживання та встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації місця проживання та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якій просить:

1). Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 (згідно паспорта « ОСОБА_3 »), ІНФОРМАЦІЯ_2 не менше п`яти років до відкриття спадщини;

2). Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме: Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №317585, виданого ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і не ухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК.

Згідно з положеннями ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Заяви в порядку окремого провадження повинні відповідати загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви.

Перевіривши заяву на відповідність вимогам ЦПК України вважаю, що вказана заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 318 ЦПК України.

За приписами ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 вказав, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення належать до юрисдикції суду за умов, якщо заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Тобто за змістом діючого законодавства суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Всупереч зазначеним вимогам до заяви не приєднано доказів про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, що посвідчують факт належності правовстановлюючого документа, який просить встановити заявник.

Крім того слід звернути увагу заявника на відсутність у матеріалах справи інформації про наявність у спадкодавця інших спадкоємців за законом, а в прохальній частині заяви невірно зазначено ім`я заявника та не зазначено з якого часу заявник проживала однією сім`єю з спадкодавцем.

Відповідно до п. 5.1 Листа ВССУ Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 вих. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

У порушення вимог ст. 175 ЦПК України, подана заява також не містить:

- підтвердження заявника про те, що ним не подано іншої заяви з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Долучені до заяви документи, що стосуються предмету заяви не засвідчені у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Вимоги до оформлення письмових доказів, які подаються до суду, встановлено ст. 95 ЦПК України.

Так, ч. 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Згідно з частиною 1 статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Висновок щодо обов`язку належного засвідчення копії документів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 02.10.2018 в справі №2а-15994/12/2670.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі, оскільки унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.185 ч.1, ч.2 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня її надходження до суду постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються її недоліки, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Недоліки мають бути усунуті шляхом подання нової редакції заяви з її копіями, відповідно до кількості заінтересованих осіб з обґрунтованим спростуванням зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 318 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Шаргородська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації місця проживання та встановлення факту належності правовстановлюючого документа залишити без руху.

Повідомити заявника ОСОБА_1 про необхідність виправлення недоліків заяви у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання нею копії даної ухвали і роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали заява буде вважатися неподаною і повернута їй.

Ухвала про залишення заяви без руху оскарженню не підлягає.

Ухвала постановлена та підписана суддею 30.11.2021.

Суддя: Т.О. Соколовська