ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/2772/18
Провадження № 22-ц/4820/11/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 675/2772/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста», яка подана його представником Кривінчук Оленою Володимирівною, на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року (суддя Король О.В.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ СГП «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначалось, що 20.02.2008 було укладено договір оренди землі № 114, за умовами якого ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ СГП «Агрос-Віста» земельну ділянку площею 2,1690 га, розташовану на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Вказував, що 25.12.2010 було здійснено державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за відповідачем.

Як зазначає позивач, він не підписував договору оренди землі та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, внаслідок чого оспорюваний правочин вчинений поза його волею та є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач просив визнати договір оренди землі № 114 від 20.02.2008 недійсним та повернути земельну ділянку площею 2,1690 га, розташовану на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області з чужого незаконного володіння.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди землі № 114 від 20.02.2008, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ СГП «Агрос-Віста», об`єктом якого є земельна ділянка, загальною площею 2,1690 га, що знаходиться на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ СГП «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 3146 (три тисячі сто сорок шість) грн 00 коп.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ СГП «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

В апеляційній скарзі ТОВ СГП «Агрос-Віста» не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд порушив вимоги ст. 189 ЦПК України, не визначив остаточно предмет спору та склад учасників судового процесу та допустив до участі в судовому засіданні представника позивача за відсутності повноваження на представлення його інтересів в Ізяславському районному суді Хмельницької області. Зазначає, що суд порушив процесуальні вимоги при вирішенні питання про призначення почеркознавчої експертизи та не постановив ухвалу про проведення окремих процесуальних дій, зокрема відбору вільних зразків підпису позивача. Вважає, що суд залишив поза увагою посилання представника відповідача та визнання позивача в судовому засіданні фактичного виконання умов договорів оренди землі сторонами, а доказів того, що позивач не погоджувався з умовами договору оренди та розміром орендної плати до суду надано не було. Крім того, судом не застосовано наслідки спливу позовної давності та безпідставно не відмовлено в позові з цих підстав.

За змістом апеляційної скарги, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

У зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди землі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підписував угоду від 20.02.2008 № 114 оренди землі, що свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на її укладення.

Проте, суд дійшов такого висновку при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,4696 га, в тому числі, що включає 2,1690 га ріллі, кадастровий номер :04:001:0890, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 № 817290 (а.с. 11).

За договором оренди землі (типовий) № 114 від 20.02.2008, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ СГП «Агрос-Віста», відповідач є користувачем вказаної вище земельної ділянки (а.с. 9-10).

Відповідно до п.п. 8, 20, 43 вказаного договору, його укладено на 10 років, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 3-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди землі № 114 від 20.02.2008, зареєстрований 25.12.2010 в Ізяславському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 07, що підтверджується відповідним записом у такому договорі.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі № 114 від 20.02.2008, ОСОБА_1 посилався на те, що вказаний договір він не підписував та його умов не погоджував, що свідчить про відсутність волевиявлення власника землі на укладення правочину.

Судом першої інстанції, з урахуванням висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 19.08.2019 № 726/727/19-26 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» типового договору оренди землі № 11 від 20.02.2008 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України, і відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі закон у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, а за статтею 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах, зокрема, негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

З урахуванням викладеного, ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом повернення земельної ділянки.

Отже, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на зазначене, встановивши, що ОСОБА_1 не підписував спірний правочин, не погоджував його умов, тобто, правочин є таким, що не вчинений, у задоволенні позовних вимог у частині визнання недійсним договору оренди землі №114 від 20.02.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ СГП «Агрос-Віста», об`єктом якого є земельна ділянка, загальною площею 2,1690 га, що знаходиться на території Тернавської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, необхідно було відмовити, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі № 114 від 20.02.2008 підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи покладаються на позивача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). А тому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ СГП «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 3146 грн. підлягає скасуванню.

З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та звільнений від сплати судового збору, та відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений при подачі апеляційної скарги ТОВ СГП «Агрос-Віста» судовий збір в розмірі 1057 грн 20 коп (згідно платіжного доручення № 5651 від 12.03.2020 на суму 700 грн. та платіжного доручення № 5886 від 30.03.2020 на суму 357 грн 20 коп) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ (а.с. 14, 171, 182).

Безпідставними є доводи ТОВ СГП «Агрос-Віста» про те, що договір оренди землі відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, оскільки суперечать фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неналежних повноважень представника позивача адвоката Драпчука С.М., оскільки в наданому суду першої інстанції ордері міститься вказівка на те, що правова допомога ОСОБА_1 надається адвокатом Драпчуком С.М. в Ізяславському районному суді, що свідчить про те, що адвокат повноважний надавати правову допомогу клієнту (позивачу) та представляти його інтереси в місцевому суді. Посилання заявника на те, що в ордері не вказано повне найменування суду Ізяславський районний суд Хмельницької області свідчить про надмірний формалізм заявника у трактуванні обов`язкових реквізитів ордеру, і вони не повинні обмежувати чи зменшувати право позивача на доступ до суду та надання йому належної професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста», яка подана його представником Кривінчук Оленою Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог та в частині стягнення з ТОВ «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 3146 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» (місцезнаходження: 30364, Хмельницька область, Ізяславський район, с. Влашанівка, вул. Героїв Майдану, 1А; ідентифікаційний код юридичної особи в ) сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 1057 грн 20 коп за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай