ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2609/21 Справа № 210/6161/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 21 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодженням її здоров`я, посилаючись на те, що вона працювала в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримала професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 15 травня 1996 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності. При повторному переогляді висновком ЛТЕК від 20 травня 1997 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності. Висновком ЛТЕК від 08 червня 1998 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності. При повторних переоглядах висновками ЛТЕК від 24 травня 1999 року, 14 червня 2000 року та 29 травня 2001 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності. Висновком ЛТЕК від 24 травня 2002 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, та їй завдана моральна шкода, тому просила суд стягнути з відповідача 188 920 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта, судом першої інстанції не в повному обсязі враховано, що у зв`язку з професійним захворювання позивач відчуває фізичний біль, який призводить до необхідності регулярного тривалого медичного лікування, неодноразового щорічного проходження оглядів експертних комісій, до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, що стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. Позивач в значній мірі позбавлена можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, звички та бажання, змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя. Внаслідок прогресування професійного захворювання отриманих на підприємстві відповідача, позивач постійно відчуває біль в кистях, викручуючи больові відчуття в плечових, ліктьових, колінних суглобах, грудному та поперековому відділах хребта та утруднення ходи.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає про те, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки суд першої інстанції законно та обґрунтовано розрахував суму компенсації моральної шкоди, яка відповідає тяжкості та характеру завданої шкоди, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 12 грудня 1973 року по 16 квітня 1979 року на посаді формувальника в ливарному цеху, з 16 квітня 1979 року по 01 жовтня 1984 року формувальником машинного формування в ливарному цеху, з 01 жовтня 1984 року по 31 березня 2006 року стриженщиком ручного формування в ливарному цеху Криворізького металургійного заводу «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 31 березня 2006 року звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 19-25).

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24 квітня 1996 року, професійне захворювання у позивача виникло за обставин праці на підприємстві відповідача, де вона підпадала під вплив шкідливих виробничих факторів, в тому числі вібрації (а.с. 15).

Відповідно до Акту, причиною виникнення хронічного професійного захворювання у позивача є вібрація, що перевищувала норми ГДК (а.с. 16).

Висновком ЛТЕК від 15 травня 1996 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності (а.с. 8).

При повторному переогляді висновком ЛТЕК від 20 травня 1997 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності (а.с. 9).

Висновком ЛТЕК від 08 червня 1998 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності (а.с. 9).

При повторних переоглядах висновками ЛТЕК від 24 травня 1999 року, 14 червня 2000 року та 29 травня 2001 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності (а.с. 10-11).

Висновком ЛТЕК від 24 травня 2002 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 12-13).

Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійну працездатність позивач частково втратила під час виконання нею трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у 1996 році, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало їй право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

У відповідності до положень п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції від 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції від 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК України про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у Постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи в суді першої інстанції становить 4723 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 23615,00 грн., а максимальний 944600,00 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона відчуває моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останньої вести звичний спосіб життя та тягнуть за собою відчуття болю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер професійного захворювання, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності, безстроково.

При цьому, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. не перевищує граничного розміру, встановленого п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано, що у зв`язку з професійним захворюванням позивач відчуває фізичний біль, який призводить до необхідності регулярного тривалого медичного лікування, неодноразового щорічного проходження оглядів експертних комісій, до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності, що стало причиною нераціональної втрати життєвого часу та енергії, супроводжується больовими відчуттями та дискомфортом. Позивач в значній мірі позбавлена можливості працювати, реалізовувати свої наміри в професійній сфері, звички та бажання, змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя. Внаслідок прогресування професійного захворювання отриманого на підприємстві відповідача, позивач постійно відчуває біль в кистях, викручуючи больові відчуття в плечових, ліктьових, колінних суглобах, грудному та поперековому відділах хребта та утруднення ходи.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: