ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/228/19 Номер провадження 22-ц/814/2316/21Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Карпушина Г.Л., Обідіної О.І.,

розглянувши в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області, служба у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про передачу дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2021 року прийняте під головуванням судді Харченка В.Ф. в м. Хорол із складанням повного тексту рішення 11 серпня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом, зазначаючи, що позов подав для захисту інтересів свого сина - малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідачкою у жовтні 2017 року без його згоди був вивезений з м.Хорол Полтавської області на нове постійне місце проживання до с.Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, що позбавляє позивача належним чином брати участь у спілкуванні та вихованні сина.

Вказував, що вивезення відповідачкою сина до іншого населеного пункту створює труднощі для його повноцінного спілкування з сином.

Вважає, що ОСОБА_4 умисно не виконує рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 року щодо визначеного способу участі батька у вихованні дитини та чинить перешкоди у їх зустрічах, що змушує позивача долати 600 км для спілкування з дитиною.

Просив в порядку ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України передати малолітнього ОСОБА_2 на проживання з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , та в порядку ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України відібрати ОСОБА_2 від ОСОБА_4 і повернути за попереднім місцем проживання з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , про передачу дитини, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання відмовлено.

Рішення мотивовано інтересами дитини та недоцільністю її повернення із місця тривалого проживання із с.Крюківщина, де вона проживає з матір`ю, у м.Хорол для проживання з батьком, а також тим, що окремі випадки неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо забезпечення участі позивача у вихованні сина сторін не є тими обставинами із якими закон пов`язує обов`язок суду передати дитину від відповідача до позивача, які є достатніми для задоволення позову.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що ОСОБА_4 чинить перешкоди у спілкуванні позивача з малолітнім сином та не виконує рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 року, яким встановлено порядок спілкування ОСОБА_1 з сином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року по 03.02.2016 року, від якого народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23.09.2016 року визначено порядок та способи участі позивача ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким встановлено такий порядок та способи участі позивача ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17-00 до 19-00 год. за місцем проживання позивача ОСОБА_1 ; спілкування з дитиною щосуботи з 10-00 до 17-00 год. за місцем проживання позивача ОСОБА_1 .

У визначені дні спілкування батька і сина дозволено перебування дитини з батьком в присутності матері. У визначені дні спілкування батька і сина, дозволено відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів.

На звернення ОСОБА_1 , служба у справах дітей Хорольскої районної державної адміністрації Полтавської області від 20.11.2017 року № 01-06/447 повідомила, що проведено роз`яснювальну роботу з ОСОБА_4 .

Встановлено, що про зміну місця проживання ОСОБА_4 та дитини ОСОБА_5 з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 ОСОБА_1 було повідомлено 16.10.2017 року.

Згідно висновку виконавчого комітету Хорольської міської ради від 24.10.2017 року встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_2 проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 працює з 02.03.2018 року в управлінні житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на посаді головного спеціаліста відділу комунального господарства.

ОСОБА_6 навчається у Крюківщинській ЗОШ І-ІІІ ступенів.

Відповідно до висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 04.04.2019 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 09.04.2019 року (протокол № 7) орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_4 , яка проживає за адресою АДРЕСА_4 , та визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина, залишивши встановлений графік спілкування з дитиною рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 року за фактичним місцем проживання дитини

З висновку комісії з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 30.11.2020 року, вбачається що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для комфортного проживання, виховання та розвитку дитини. У матеріалах, наданих ССД Києво-Святошинського району та самою ОСОБА_4 не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

Правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права для розлучення дитини з матір`ю відсутні. В найважливіших інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Оцінка середовища проживання ОСОБА_2 перевірена, що підтверджувалось неодноразово наданням документальних свідчень. Тому комісія вважає недоцільним передання дитини в порядку ч. 4 ст. 159 СК України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ч. 1 ст. 162 СК України.

Висновком комісії з питань захисту прав дитини Хорольської міської ради від 08.07.2021 року встановлено, що мати не перешкоджає побаченню сина з батьком, готова іти на компроміс та, за спільною домовленістю, компенсувати витрати на переміщення дитини до місця проживання батька, тому вважає, що передача дитини в порядку с. 4 ст. 159 СК України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ч. 1 ст. 162 СКУкраїни, заявлені передчасно, оскільки місце проживання дитини попередньо не було визначено ні органом опіки та піклування, ні судом. Запропоновано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , батькам малолітнього ОСОБА_2 , 2013 року народження, за спільними узгодженими пропозиціями, вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини, забезпечуючи при цьому рівні права батька та матері на спілкування та виховання дитини, враховуючи якнайкращі інтереси дитини.

Проте, обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що згоду на зміну місця поживання сина не надав, і ця обставина суттєво створює йому перешкоди у спілкуванні з сином а, відтак, вважає, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду про забезпечення його участі у вихованні сина, діючи всупереч правам та інтересам дитини, що дає підстави для відібрання сина у ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд своє рішення мотивував тим, що окремі випадки неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо забезпечення участі позивача у вихованні сина сторін не є тими обставинами із якими закон пов`язує обов`язок суду передати дитину від відповідача до позивача. В найкращих інтересах дитини буде не передавати дитину для проживання із батьком.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із положеннями ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, визначення предмета та підстав спору є правом позивача.

Так, позивач ОСОБА_1 визначив предмет спору на підставі ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України щодо передачі малолітнього ОСОБА_2 на проживання з батьком в АДРЕСА_1 , та в порядку ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України щодо відібрання сина від ОСОБА_4 та повернення його за попереднім місцем проживання з батьком за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини четвертої статті 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави дійти висновку про те, що суд при вирішенні спору на підставі частини четвертої статті 159 СК України повинен врахувати всі об`єктивні обставини, на підставі яких суд мав би можливість дійти законного висновку у вирішенні заявлених позовних вимог.

Встановлено, що малолітній ОСОБА_7 з часу розлучення батьків постійно проживав з матір`ю, а з 2017 року в АДРЕСА_4 .

За вказаною адресою в квартирі створені всі умови для проживання, навчання та виховання дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинсської районної державної адміністрації (т.5,а.с.126-129).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надані докази на підтвердження регулярних зустрічей із сином, про що свідчать, зокрема, його розписки про отримання дитини на певну кількість днів, розписки про отримання від ОСОБА_4 коштів в якості компенсації на придбання пального для поїздок та зустрічей із сином (т.2,а.с.171, т.4, а.с.138-149, т.5, а.с. 95-96,138-149,154-158,201-250).

Отже, підстав для передачі дитини позивачу не вбачається.

Стаття 162 СК України визначає правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини.

Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Згідно розпорядження голови Хорольскої районної державної адміністрації Полтавської області № 9 від 31.01.2019 року ОСОБА_4 надано дозвіл на зміну реєстрації місця поживання малолітнього ОСОБА_7 з адреси: АДРЕСА_2 , на адресу: АДРЕСА_4 ( т.5, а.с.133).

У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Всупереч вимогам вказаних статей, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували протиправність поведінки відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що органи опіки та піклування не вислухали думку дитини з приводу визначення її місця проживання виходять за межі предмету позовних вимог.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 вважає доказом умисного невиконання рішення суду заперечення відповідачки на його касаційну скаргу, оскільки стосуються іншої цивільної справи про визначення порядку та способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина та законодавчо визначеним правом ОСОБА_4 на подачу відзиву на касаційну скаргу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень ОСОБА_1 щодо дій як державної виконавчої служби, так і служби у справах дітей Хорольської РДА, її начальника Вернигори Н.М., що не є предметом заявлених вимог у даній справі.

Вказівка в скарзі на те, що районний суд відмовив в задоволенні клопотання щодо участі у справі спеціаліста психолога також не впливає на постановлене судом рішення, оскільки предметом позову є невиконаня рішення суду про визначення порядку та способів участі у вихованні малолітньої дитини та її відібрання у зв`язку з протиправною поведінкою одного з батьків, а не визначення місця проживання дитини.

Посилання на те, що суд не застосував висновок ВС у справі №812/1926/17, що розглянута в адміністративному судочинстві не є справою у подібних правовідносинах, як і висновки ВП від 17.10.2018р. з приводу визначення місця проживання дитини, які не є тотожними по даній справі.

Надуманими є твердження в апеляційній скарзі щодо вчинення відповідачкою психологічного насилля над дитиною.

Між тим, численні позовні зави, скарги на дії державних виконавців, оскарження рішень служби у справах дітей, сотні звернень до депутатів Верховної Ради України не створюють належних доброзичливих відноси між сторонами, які б сприяли врегулюванню конфліктної ситуації.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, який фактично проживає з нею, буде відповідати інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному, так і фізичному, що узгоджується з висновками органу опіки та піклування, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.11.2021 р.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: Г.Л. Карпушин

О.І. Обідіна