Справа № 128/3204/21
УХВАЛА

01 грудня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в сумі 85008,00 грн. внаслідок невиконання договору про надання послуг з будівництва будинку із дикого зрубу під ключ від 20.03.2021.

Одночасно з пред`явленням позову позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, в тому числі й на кошти відповідача ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог 85008,00 грн., зокрема, які є в наявності в АТ КБ «Приватбанк» за картою № НОМЕР_1 .

Заява обґрунтована тим, що у позивача є підстави вважати, що відповідач уникає розрахунків з контрагентами та кредиторами, був неодноразово стороною судових спорів та виконавчих проваджень зі стягнення коштів, в тому числі припинив підприємницьку діяльність і мав провадження про банкрутство. Тому, в разі невжиття заходів забезпечення позову, майновий стан ОСОБА_2 може погіршитися або грошові кошти будуть відсутні, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом положень статей 149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до змісту пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 4 указаної постанови, суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні такої відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як відповідно до закону підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після перед`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою, адже мати статус сторони судового спору чи виконавчого провадження, не свідчить про незадовільний матеріальний стан такої особи та неможливість, в разі задоволення позову, виконати рішення суду. Окрім того, ставлячи вимогу про накладення арешту на майно відповідача, позивачем не конкретизовано, на яке саме майно вона просить накласти арешт, не надано доказів того, чи взагалі відповідач має у власності будь яке майно, яке підлягає арешту, тобто питання виявлення майна відповідача, на яке можливо накласти арешт, позивачка поклала на суд та орган, який, в разі задоволення заяви про забезпечення позову, буде виконувати рішення суду. Також, ставлячи вимогу про арешт коштів на картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , позивачем не надано доказів того, що дана картка видана відповідачу. Окрім того, банківська карта є лише платіжним інструментом за допомогою якого власник відповідного банківського рахунку здійснює операції із грошовими коштами. Тобто арешт коштів боржника можливий за відкритим банківським рахунком.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, заява позивач про забезпечення позову є необґрунтованою та в її задоволені слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 01.12.2021.

Суддя Л.П. Шевчук