Дата документу 30.11.2021 Справа № 333/5097/20
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 333/5097/20 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
провадження № 22-ц/807/3856/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської О.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпро, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком та стягнення аліментів на утримання останнього.

Зазначав, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 по цивільній справі №317/3480/14-ц,залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017 та постановою Верховного Суду від 15.04.2019, місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Після ухвалення судового рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю виникли нові та істотно змінились обставини, а тому вони не могли бути враховані судом при ухваленні рішення у 2017 році.

Так, ОСОБА_2 стала матір`ю ще однієї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту народження другої дитини відповідач перебуває у декретній відпустці. Фінансове становище ОСОБА_2 змінилось. Відповідач продовжує проживати в однокімнатній квартирі, загальною площею 37,1 кв.м. Проживання ОСОБА_2 , новонародженої дитини та малолітнього ОСОБА_3 в однокімнатній квартирі може негативно вплинути на психологічний стан останнього.

19.08.2016 позивач повторно одружився та став батьком ще однієї дитини. Дружина позивача вважає малолітнього ОСОБА_3 рідним сином та ставиться до нього відповідно.

Після набрання законної сили рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 ОСОБА_2 жодного разу не звернулась до позивача з вимогою передати їй дитину. Увесь цей час малолітній ОСОБА_3 проживав з батьком та знаходився на його утриманні. З цих підстав, позивач просив суд визначити місце проживання ОСОБА_3 з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 не приймає участі в матеріальному забезпеченні сина, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17.09.2020 року.

Вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів та стягнути з неї аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 255 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2020. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував її матеріальне становище, зокрема, знаходження на її утриманні двох малолітніх дітей, її перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3 років та відсутність к неї будь-яких інших доходів, крім соціальних виплати на дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки під час вирішення спору судом першої інстанції були враховані всі обставини справи та надана належна оцінка всім доказам. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування надіслала лист в якому просили врахувати всі з`ясовані обставини та ухвалити рішення в інтересах малолітньої дитини.

Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпро, як орган опіки та піклування своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, проте його інтереси в суді представляла адвокат Говіна Л.В.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 адвоката Говіної Л.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення в оскаржуваній частині зміні з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягав стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач як мати малолітнього сина має рівні з позивачем обов`язки із утримання дитини, наявність у неї ще двох малолітніх дітей не звільняє її від такого обов`язку.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16), який фактично проживає з позивачем і знаходиться на його утриманні.

ОСОБА_2 має двох доньок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за двома малолітніми дітьми, та отримує соціальну допомогу при народженні дитини, розмір якої у 2021 році становив 1 720 грн.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2021 року складає 2 510 гривні.

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Дійшовши обґрунтованого висновку про наявність у відповідачки обов`язку із утримання малолітнього сина, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст.182 СК України, не обґрунтував реальну спроможність сплачувати аліменти на утримання сина у заявленому в позові розмірі.

Із матеріалів справи відомо, що ОСОБА_2 здійснює догляд за двома доньками, які не досягла 3 років. Отже, можливості ОСОБА_2 у діяльності, яка б приносила доходи, обмежені.

Наявні у справі докази свідчать про те, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частки всіх видів її доходів поставить у менш сприятливе становище дітей, які проживають з нею, і вони будуть менше забезпечені, ніж дитина, яка проживає з батьком, та буде надмірним тягарем для платника аліментів.

Разом із тими, вимоги апеляційної скарги про визначення розміру стягнення у твердій грошовій сумі, є необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.

Зважаючи на те, що право вибору способу утримання належить тому з батьків, з ким проживає дитини, ОСОБА_1 просив про стягнення аліментів у частці від заробітку, апеляційний суд вважає з урахуванням вищевказаних обставин за можливе на підставі ст.376 ЦПК України змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції і зменшити розмір аліментів до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу відповідача).

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2021 року у цій справі в оскаржуваній частині змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітнього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17.09.2020 до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська