н/п 2/490/1295/2021 Справа № 490/1648/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
26 січня 2021 року Центральнийрайонний суд м. Миколаєва у складі:
головуючогосудді - Черенкової Н.П.,
при секретарі - Коптєвої Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, правом на подання відзиву на позов не скористався.
Згідно до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено про заочний розгляд справи.
Обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та працював на посаді водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» в період з 11.02.2019 року по 01.07.2019 року.
11.02.2019 року ОСОБА_1 ознайомлено з посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», із умовами якої він повністю погодився, про що свідчить його підпис. Відповідно до п.п.4.1, 4.1.1. водій автотранспортних засобів несе встановлену цією Посадовою інструкцією відповідальність за недотримання правил дорожнього руху.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.07.2019 року у справі №490/5612/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, водночас провадження у даній справі було закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, встановленої ст.38 КУпАП.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем.
На підставі ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної, підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.
Відповідно до ч. 1, 2ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Згідно з ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП (322-08) не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.
При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (100-95-п) Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. N 348 (348-95-п), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). (Абзац третій пункту 4 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 ( v0003700-97 ) від 28.03.97 ).
За довідкою № 112.21-75 від 27.02.2020 року, виданою у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (100-95-п), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становила 6568,18 грн.
Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Як передбачено п. 3 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
За приписами п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.
Більш того, відповідно до Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977 «Про затвердження переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих ним для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність»(чинна на території України, згідно з постановою ВРУ від 12.09.1991№ 1545-XII) посада «водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування» не відносяться до переліку осіб, з якими можна заключити договір про повну матеріальну відповідальність.
Разом з цим, згідно з посадовою інструкцією водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії -Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», робота Відповідача безпосередньо не зв`язана із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей.
Отже, договори про повну матеріальну відповідальність укладаються в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними.
Таким чином, сам по собі факт укладення з працівником договору про повну матеріальну відповідальність не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України.
Зазначена позиція повністю збігається з висновком ВСУ у справі №6-16цс12 від 25.04.2012.
На підставі ст.ст.993,1191 ЦК України,ст.ст.130, 134 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 137, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Ощадбанк" завдані збитки в розмірі 6568,18 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Ощадбанк" судовий збір у розмірі 231,30 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», , юридична адреса:01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст заочного рішення складено 26 січня 2021 року.

Суддя : Черенкова Н.П.