Єдиний унікальний номер судової справи 490/4787/19
Провадження № 22-ц/812/1510/21 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником - адвокатом Сорочан Єлисеєм Васильовичем, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 23 червня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Саламатіна О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, завданих залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

31 травня 2019 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_3 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2012 року, вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Власником квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, є відповідач по справі.

11 жовтня 2018 року, з вини відповідача відбулося залиття квартири АДРЕСА_3 .

Сторони домовилися між собою, що відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт буде у добровільному порядку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 здійснила відновлювальний ремонт за власний рахунок.

Вартість будівельних матеріалів та робіт в квартирі позивача склала 56 523 гривні 05 копійок, однак, всупереч попередніх домовленостей, ОСОБА_3 відмовилася компенсувати задані збитки та сплатити вказану грошову суму.

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_3 вимогу про відшкодування майнової шкоди, проте остання її проігнорувала.

Комісією ТОВ «Центральний-1» складено акт технічного обстеження стану квартири АДРЕСА_3 , та встановлено, що відбулося залиття, проте його масштаб встановити не представляється можливим, так як з моменту залиття пройшло 14 днів.

Посилаючись на викладені обставини та на приписи статей 1166, 1192 ЦК України, що вина відповідача у пошкодженні квартири ОСОБА_1 підтверджується висновком будівельно-технічної експертизи №125-032 від 09 квітня 2019 року, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 завдані майнові збитки в розмірі 56 093 гривні, витрати на проведення експертизи 4800 гривень та судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що вона дійсно є власником квартири АДРЕСА_2 та на момент події, свою квартиру тимчасово передала в оренду ОСОБА_5 , і оскільки орендар визнала себе винною в залитті квартири позивача, то і вона повинна компенсувати завдані тій збитки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2021 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові про стягнення збитків.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вона надала належні та допустимі докази того, що залиття її квартири відбулося з вини відповідача. Переконливих доказів на підтвердження вини інших осіб в спричиненні шкоди позивачу, відповідачем суду надано не було.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у повній мірі погоджується з викладеним, вважає такі висновки суду вірними, законними та обґрунтованими.

За Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Недодержання виписаних вимог в прямо визначених законом випадках робить договір (правочин) нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність (у повному обсязі або окремої його частини) за судовим рішенням.

Якщо недійсність договору прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним - то він є правомірним і підлягає виконанню сторонами.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає вказаним положенням закону.

З матеріалів справи вбачається, і, таке встановлено судом 1 інстанції, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі під №296, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , та стала її власником, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №34107708 від 14 травня 2012 року (а.с. 55-56, 57, 58).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №152079612 від 08 січня 2019 року, законними користувачами квартири АДРЕСА_4 , яка розташована поверхом вище, є відповідач по справі ОСОБА_3

11 жовтня 2018 року, з квартири останньої, відбулося залиття квартири позивача, внаслідок якого їй були завдані матеріальні збитки.

Як вбачається з листа ТОВ "Центральний 1" №123-Ш від 06 листопада 2018 року, позивач 16 жовтня 2018 року зверталася з заявою до ТОВ "Центральний 1" про затоплення її квартири, та у зв`язку з домовленістю про добровільне відшкодування збитків власником квартири, з вини якого сталося залиття, позивач відмовилася від обстеження.

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до ТОВ "Центральний 1" та в результаті технічного обстеження стану її квартири, встановлено, що на момент обстеження немає меблів (квартира пуста) гіпсокартонна стеля демонтована. На стелі спостерігаються металеві направляючі (для монтажу гіпсокартону). На стінах, і шпалерах пошкоджень не видно. Оскільки з моменту затоплення пройшло 14 днів, та враховуючи що стеля демонтована виявити масштаб залиття не представляється можливим так, як неможливо з`ясувати які конструкції в квартирі були пошкоджені (а.с. 34, 35).

Факт залиття квартири позивача також підтверджується з листа №256/43/34/3/01-2019 від 24 січня 2019 року, де зазначено, що 11 жовтня 2018 року наряд групи реагування батальйону поліції охорони УПО Миколаївської області прибув на об`єкт який знаходиться під охороною о 20:08 годин, оскільки спрацювала сигналізація. Після огляду периметру та вхідних дверей вказаної приватної квартири, наряд доповів, що об`єкт без порушень.

О 20:27 годин наряд разом з власником оглянув внутрішнє приміщення охоронюваної квартири, в результаті чого було встановлено, що квартиру заливає водою через стелю з квартири, що розташована над даним приміщенням.

В зв`язку з вищевикладеним, УПО Миколаївської області підтверджує факт спрацювання засобів охоронної сигналізації по причині попадання води на пожежні сповіщувачі з верхнього поверху, що і призвело до спрацювання технічних засобів охорони (а.с. 37).

Згідно висновку експерта №125-032 будівельно-технічної експертизи, виконаним на замовлення ОСОБА_1 від 09 квітня 2019 року, складеного 22 травня 2019 року, на вирішення якої поставлені наступні питання: яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , згідно наданих документів та фото підтверджень встановлено наступне: в коридорі літ. 1 пл. 5,0 кв.м, на кухні літ. №3 пл. 8,0 кв.м., в житловій кімнаті літ. №2 пл. 21,2 кв.м., на лоджії літ. №4 - пл. 3,4 кв.м. на стелях приміщень наявність темних плям сирості по всій площі, на стінах на шпалерах темні потьокі води з деформацією шпалер по всій площі, на дверних дерев`яних блоках намокання, тріщини по периметру коробки та полотна. Вказані пошкодження обробних покриттів є порушенням ДСТУ-НБА.3.1-23:2013 і відносяться до дефектів конструктивних елементів, які могли утворитись в результаті їх залиття. Вартість ремонтно-будівельних робіт в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 з наявністю дефектів, які утворились в результаті залиття, в діючих на той час цінах, складає 56 093 гривень.

На підтвердження своїх витрат на ремонтні роботи у квартирі, позивачем надано кошторис будівельної компанії «Гарант-2» про вартість робіт та будівельних матеріалів, чеки на їх придбання, квитанції по договору №182, акт здачі-приймання виконаних робіт за договором підряду №182 (а.с. 38-44, 45-48).

За такого, у суду апеляційної інстанції є всі підстави вважати, що позивачем доведено належними та допустимими доказами завдання їй, діями відповідача, матеріальних збитків, які остання, як власник квартири, в якій стався прорив води, зобов`язана відшкодувати.

Відповідач не надав жодного доказу на спростування зазначеного.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 9 вищезазначеної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий.

Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 780 ЦК України, шкода, завдана у зв?язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати.

Умова договору найму про звільнення наймодавця від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок особливих властивостей чи недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати, є нікчемною.

Заподіяння шкоди іншій особі не завжди породжує деліктне зобов?язання. Воно виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов?язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов?язальних відносин.

Відсутність між потерпілим і заподіювачем зобов?язальних відносин до заподіяння шкоди не означає, що між ними не існувало ніяких цивільно-правових відносин. Вони перебували в абсолютних цивільних правовідносинах, змістом яких є абсолютне суб?єктивне цивільне право та абсолютний суб?єктивний цивільний обов?язок. Абсолютність суб?єктивного цивільного права полягає в тому, що воно охороняється від усіх і кожного, хто підпорядкований даному правовому режиму. До абсолютних прав належать: право власності, право на недоторканність життя і здоров?я, честі та гідності, особистої свободи, право на охорону здоров?я тощо. Якщо абсолютне суб?єктивне право охороняється від усіх і кожного, то кореспондуючий юридичний обов?язок також покладається на всіх і кожного. Абсолютний юридичний обов?язок характеризується пасивністю, його змістом є необхідність утримуватися від порушення чужого абсолютного суб?єктивного права. Невиконання такого обов?язку завжди призводить до порушення чужого суб?єктивного права і за наявності передбачених законом інших підстав породжує деліктне зобов?язання.

З огляду на встановлені обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених нормами діючого ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником - адвокатом Сорочан Єлисеєм Васильовичем залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 13 серпня 2021 року.