Єдиний унікальний номер 229/6580/19
Номер провадження 22-ц/804/1579/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Канурної О.Д.,

суддів: Корчистої О.І., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Володовського Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року у цивільній справі № 229/6580/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» про визнання договору емфітевзису недійсним (суддя першої інстанції Лебеженко Володимир Олександрович), -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» про визнання договору емфітевзису недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 4,52 га, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0053, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області.

В 2018 року позивачу стало відомо, що між ним та ТОВ «Агро-Бета» по справі було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який був зареєстрований 28.05.2016 року.

Позивач вважає даний договір емфітевзису недійсним, оскільки він даний договір особисто не підписував, тому вважає єдиним захистом своїх прав звернення до суду з даним позовом.

Станом на 06.03.2018 року довіреність, на підставі якої діяв представник за довіреністю, позивачем скасована.

Позивач ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.09.2013 року, укладений між ним (власником) та ТОВ «Агро-Бета» - емфітевтом, площею 4,52 га кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області; скасувати запис про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), що виникло на підставі договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного між ним - ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Бета» щодо земельної ділянки площею 4,52 га, кадастровий номер :06:000:0053; стягнути з ТОВ «Агро-Бета» на його користь судові витрати.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» про визнання договору емфітевзису недійсним, задоволено.

Визнано недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який укладений 30 квітня 2014 року між ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета», кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» повернути ОСОБА_1 належну йому на праві власності земельну ділянку площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та не дотриманням норм процесуального права, а отже є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» просить Донецький апеляційний суд скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року по справі № 229/6580/19 повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» відмовити повністю.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 травня 2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» було залишено без руху у зв`язку із тим, що не був сплачений судовий збір.

До Донецького апеляційного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» надійшло платіжне доручення про сплату судового збору.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідачем отримана (а.с. 135,136).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги позивачем отримані (а.с. 137).

Відзив на апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 червня 2021 року справу було призначено до розгляду.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 17.08.2021 року представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 163).

В судове засідання Донецького апеляційного суду 17.08.2021 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою Укрпошти (а.с. 160).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції послався на те, що позивач ОСОБА_1 не надавав право представнику на укладання конкретного договору, а саме: правочину щодо надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Повноваження повіреного на укладання договору емфітевзису відносно земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0053 від імені ОСОБА_1 довіреність не містить.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

У даній справі виникли правовідносини, пов`язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», ЦК України, іншими законами України, постановами Кабінету Міністрів України, а також договором оренди.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається із частини другої статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області.

Згідно з довіреністю від 18 березня 2011 року № 1579, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 , ОСОБА_2 бути його представниками з усіма необхідними повноваженнями з будь-яких питань, які стосуються його, як власника земельної ділянки площею 4,52 га, кадастровий номер :06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області. Строк дії довіреності до 18 березня 2031 року.

Для цього надав їм право представляти його інтереси з усіх без винятку питань, що стосуються його як власника земельної ділянки, зокрема укладати договори оренди земельної ділянки; договори про розірвання укладених договорів; визначати термін та інші суттєві умови договору самостійно та на власний розсуд. За цією довіреністю представники мають право подавати, підписувати всі заяви та будь-які документи, а також здійснювати інші юридично значимі дії, передбачені чинним законодавством та які на думку представників будуть доцільними для правильного і ефективного захисту його законних інтересів і прав при здійсненні наданих цією довіреністю повноважень.

30 квітня 2014 року між власником земельної ділянки ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 з одного боку та ТОВ «Агро-Бета», в особі Іщенко-Гіллер Оленою Євгенівною з іншого боку, був укладений договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) площею 4,52 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0053, що знаходиться на території Соловйовської с/ради Ясинуватського району Донецької області. Строк дії договору - 100 років.

Як вбачається із пункту 2.1 . вказаного вище договору, за даним договором Власник передає Емфітевту на строк дії договору емфітевзису право емфітевзису на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, Соловйовська сільська рада.

Пунктом 4.1. вказаного вище договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації в державних органах з реєстрації емфітевзису за місцем знаходження земельної ділянки.

Відповідно до пункту 6.1 вказаного вище договору, кожна зі сторін заявляє та гарантує, що вона має повну правоздатність та дієздатність, а також має право на укладення цього Договору, та інших цивільно-правових угод відповідно до чинного законодавства.

Згідно з пунктом 6.3 вказаного вище договору, власник земельної ділянки заявляє, що повністю добровільно, на підставі власного рішення і власного розуміння наслідків дій, передбачених даним договором, укладає цей договір на умовах, їм передбачених.

06.03.2018 року дію довіреності від 18.03.2011 року, бланк ВРI 498545, приватним нотаріусом Василенко В.А. припинено на підставі заяви ОСОБА_1 про скасування довіреності від 18.03.2011 року.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ТОВ «Агро-Бета» за вказаним договором прийнято Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради 14.09.2016 року (а.с. 6).

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із частини 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини 1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частина третя статті 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229-233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Правовідносини представництва при здійсненні правочинів врегульовано главою 17 ЦК України.

Як вбачається із частини 1 статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до частини 3 вказаної вище статті, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як вбачається із частини 1 статті 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

З огляду на положення статей 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного представником з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка виступає від імені довірителя, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент повіреного за договором, діяв недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва чи про припинення дії довіреності, виданої представнику власника майна, який укладає договір від його імені. Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником власника майна з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що представник такої особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе позивач. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 27 червня 2018 року у справі № 668/13907/13-ц, провадження № 14-153 цс 18; від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17, провадження № 12-45 гс 19., Перша судова палата Касаційного цивільного суду Верховного суду у постанові №621/2173/16 від 03 лютого 2021 року.

Із матеріалів справи вбачається, що довіреністю від 18 березня 2011 року позивач уповноважив ОСОБА_3 , Іщенко Гіллера Михайла Євгеновича на укладення від його імені договорів оренди спірної земельної ділянки, у тому числі з правом визначати термін та інші суттєві умови договору самостійно та на власний розсуд.

Довіреність від 18 березня 2011 року позивачем видана на ім`я ОСОБА_3 , Іщенко Гіллера Михайла Євгеновича добровільно, на день укладення останнім договору емфітевзису не скасована, ОСОБА_1 не оскаржувалася, у встановленому законом порядку недійсною не визнавалась.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення представником договору оренди з перевищенням своїх повноважень, або укладення його після скасування довіреності. Договір укладений з дотриманням норм чинного законодавства, право оренди зареєстровано, в порядку, чинному на момент його реєстрації, судом не встановлено факту порушення його прав при укладенні спірного договору, а тому відсутні підстави для визнання договору емфітевзису недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 грн. (а.с. 131), які підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 09 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» про визнання договору емфітевзису недійсним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета», витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 18 серпня 2021 року

Суддя: О.Д.Канурна