Справа № 487/3336/20
Провадження № 2/487/371/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

26.01.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

15.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що у зазначеній квартирі відповідач не проживає з 1 вересня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі також зареєстрований брат позивача ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2 . Рішенням суду від 24.01.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Відповідач забрала свої речі та добровільно виселилась із квартири, місця її проживання позивачу не відоме. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участь не бере, її особистих речей у квартирі немає, квартирою вона не цікавиться. Перешкод у користуванні квартирою ні позивач ні члени сім`ї відповідачу не чинять. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивач позбавлена можливості оформити субсидію. зареєстрована відповідач, яка є колишньою дружиною брата позивача, але фактично у квартирі не проживає, витрат по її утриманню не несе, добровільно з реєстрації не знімається, місце її фактичного проживання та контактні дані позивачу не відомі. Оскільки відповідач не проживає у квартирі позивача з 01.09.2019 року, витрати на її утримання не несе, позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує її права як власника, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право проживання та користування житловим приміщенням.

До судового засідання позивач не з`явилась, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради 11.02.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 .

З витягу із домовової книги будинку АДРЕСА_2 , вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 1.09.2019 року по теперішній час, що підтверджується актом від 04.07.2020 року, засвідченим підписами сусідів та печаткою Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «БРИЗ» ЖЕК №1.

Зазначені обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно яких, вони є сусідами позивача та підтверджують, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою АДРЕСА_3 з 1 вересня 2019 року по теперішній час.

Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2.

Факт непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом про не проживання, тими обставинами, що відповідач у квартирі не проживає, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, її речей у житловому будинку немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах відповідач не приймає.

Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач не проживає у квартирі понад шість місяців без поважних причин, суд вважає її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 319, 321, 391,405 ЦК України, ст.ст. 4, 81, 141, 280-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , НОМЕР_2 .

Суддя В.О. Гаврасієнко