Провадження № 22-ц/801/1523/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 рокуСправа № 127/23802/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2021 року, ухвалене суддею Гуменюком К.П., повне рішення складено 18 травня 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення піклування,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та згідно збільшених позовних вимог просила позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити піклування над ОСОБА_4 та призначити її піклувальником.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився онук позивача ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Дитина із самого народження зареєстрована та проживає із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач створила для онука необхідні умови, він має окреме місце, меблі, одяг, речі необхідні для навчання та розвитку дитини відповідно до його віку, належне харчування.

Батьки усунулися від утримання та виховання дитини, не цікавляться дитиною та не утримують її. Мати залишила дитину, проживає окремо, дитиною не цікавиться, її утримання не здійснює. Батько дитини сином не цікавиться, часто не живе за місцем реєстрації, утримання дитини не здійснює. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача.

Починаючи з 2013 року, відповідачі повністю припинили цікавитись життям та вихованням дитини. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надають, не піклуються про його фізичний і духовних розвиток, не спілкуються з дитиною взагалі, тобто не дбають про його нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступ до культурних та інших духовних цінностей.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Попереджено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , поклавши на Службу у справах дітей Вінницької міської ради контроль за виконанням ними батьківських обов`язків.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхнього сина.

В скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку з приводу ненадання позивачем доказів щодо невиконання відповідачами своїх зобов`язань щодо утримання дитини та неприйняття участі у її житті; хибною є позиція суду щодо того, що висновок органу опіки та піклування є невмотивованим та недостатньо обґрунтованим; судом не враховано, що відповідачем ОСОБА_2 не було подано відзиву на позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності безумовних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_4 , однак, прийшов до висновку про необхідність попередити відповідачів про зміни ставлення до виховання дитини.

Проте, вказаний висновок зроблений судом за неповного з`ясування обставин справи.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 (а.с.5).

Позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 грудня 1991 року (а.с.6) є матір`ю відповідача ОСОБА_2 та, відповідно, бабою неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки №2327 від 28.09.2020, виданої МКП «УК «Житло-Гарант» ОСОБА_1 (з 03.10.1984), ОСОБА_2 (з 02.02.2018) та ОСОБА_4 (з 02.02.2018) зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 (а.с.7).

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №694 від 31.08.2020 та відповіддю № 205 від 17.12.2020, наданою Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с.9,36).

Підставою для звернення до суду із даним позовом стало те, що дитина проживає та перебуває на повному утриманні ОСОБА_1 та її чоловіка, відсутність інтересу з боку батьків до життя та виховання дитини, матеріальної підтримки та спілкування, зловживання ними спиртними напоями та ведення аморального способу життя.

На підтвердження викладеної в позовній заяві позиції ОСОБА_1 надала наступні докази.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_4 , учня 9-Г класу, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , наданої КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 35 Вінницької міської ради», ОСОБА_5 навчається в даному закладі з першого класу. Зарекомендував себе як гарний учень. Володіє навчальним матеріалом на середньому рівні, але старається виправляти свої оцінки. Має добрий загальний розвиток, на уроках зосереджений, кмітливий, уважний, поведінку ніколи не порушує. В шкільному житті проявляє ентузіазм. Денис є доброю та ввічливою людиною, завжди прийде на допомогу. Цілеспрямований, щирий, гарно вихований бабусею та дідусем. Відкритий у спілкуванні з людьми, не схильний потрапляти під вплив інших. Рішення приймає виважено. На зауваження дитина реагує завжди адекватно. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Батьки ОСОБА_6 з першого класу не відвідували школу, ніколи не цікавились шкільним життям та здоров`ям дитини. Вихованням ОСОБА_6 завжди займались бабуся та дідусь, які усіляко намагаються підтримати онука (а.с.11).

Відповідно до психологічної характеристики ОСОБА_4 , учня 9-Г класу, наданої директором та практичним психологом цього ж навчального закладу, основну роль у вихованні учня відіграє бабуся ОСОБА_1 , яка в міру своїх можливостей створює необхідні умови для повноцінного розвитку ОСОБА_6 . Батько, ОСОБА_2 , з сином проживає, але не приділяє належної уваги вихованню сина. Мати, ОСОБА_3 , не проживає разом із сім`єю, спілкується з сином по телефону (а.с.14).

У декларації №0000-А160-9Т05 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 03.07.2018 у п.п. 1.12. п. 1 довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настанні екстреного випадку з пацієнтом зазначено ОСОБА_1 (а.с.12).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 січня 2021 року в цивільній справі №127/21917/20 стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 1000 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06.10.2020, врахувавши сплату нею 700,57 грн аліментів у вказаний період. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06.10.2020 (а.с.108-109).

Вказане рішення згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень в апеляційному порядку не переглядалося.

Зі слів позивача, відповідачі аліментів не сплачують, і цього не заперечувала відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позов.

Відповідно до акту-пояснення сусідів ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ), приблизно в 2004 році був одружений ОСОБА_2 . У 2006 році народився ОСОБА_4 . З початку сімейного життя подружжя характеризувалося досить непогано, але з часом почалося безконтрольне вживання алкогольних напоїв з боку обох батьків, вони неодноразово бачили їх неадекватному стані. Батьки постійно з`ясовували стосунки при дитині. Приблизно останніх п`ять років мама ОСОБА_6 не з`являлася. Обидва батьків зовсім не цікавляться життям та здоров`ям дитини, хоча хлопчик досить доглянутий та вихований. Денис постійно на забезпеченні у бабусі, яка постійно піклується про нього (а.с.13).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенціця), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 58).

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно частин другої та четвертої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

У справі встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із позивачем ОСОБА_1 .

Батьки неповнолітнього ОСОБА_4 добровільно не беруть участь в належному його матеріальному забезпеченні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена була звернутися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини.

На підставі рішення суду від 04.01.2021 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 стягуються аліменти.

Відповідачі, будучи батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , жодних умов для його нормального проживання і виховання не створили та не намагалися це зробити.

З характеристик, наданих навчальним закладом встановлено, що з першого класу батьки ОСОБА_4 , учня дев`ятого класу, школу не відвідували, ніколи не цікавилися шкільним життям та здоров`ям сина. Вихованням ОСОБА_4 завжди займалися бабуся та дідусь. Саме бабуся ОСОБА_1 відіграє основну роль у вихованні ОСОБА_4 та створює необхідні умови для повноцінного розвитку дитини.

У декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, довіреною особою пацієнта ОСОБА_4 зазначений не один із батьків, що є обов`язковим у разі, якщо пацієнт є неповнолітньою особою, а бабуся дитини - ОСОБА_1 .

Як пояснив неповнолітній ОСОБА_4 (14 років) під час розгляду справи в суді першої інстанції, він весь проживає разом із бабусею, яка завжди йому допомагає. Батько хоча і проживає з ними в квартирі, однак, його життям не цікавиться, коштів на його утримання не дає. Був момент, коли батько не проживав з ними близько двох з половиною років, однак, приходив і просив у бабусі грошей. Мати проживає окремо, дізнавшись про намір позбавити її батьківських прав, погрожувала йому та водила його до адвоката. Батьки його вподобаннями не цікавляться, часто зловживають спиртними напоями та спілкуються з ним в стані алкогольного сп`яніння. Від спілкування з батьками в нього лише негативні емоції. Вважає, що батьків давно вже потрібно було позбавити батьківських прав (ще три роки тому).

Хоча думка дитини і не є визначальною при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, однак, в сукупності з іншими доказами у даній справі свідчить про повне самоусунення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини і перекладання такого обов`язку на позивача.

Сам лише факт подання відповідачем ОСОБА_3 відзиву на апеляційну скаргу, за обставин даної справи, із запереченнями щодо позовних вимог не свідчить про наявність в матері інтересу до дитини, про що йде мова в постанові ВС від 06.05.2020 у справі №753/2025/19, яка взята до уваги судом першої інстанції.

Так, ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини (тричі) при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, на яких вирішувалося питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення останній батьківських прав, не з`явилися.

Також відповідачі жодного разу не з`явилися в судові засідання як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, на яких вирішувалося питання щодо позбавлення їх батьківських прав.

Вказана поведінка, на думку суду, свідчить про байдуже ставлення до подальшої долі дитини та небажання з боку відповідачів зберегти будь-який зв`язок між ними, як батьками, та дитиною.

По справі вбачається, що згідно висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.02.2021 №01-00-011-6994, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 . Однак, при вирішенні спору суд першої інстанції послався на те, що він має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду на підставі ч. 6 ст. 19 СК України.

Хоча суд першої інстанції вказав на невмотивованість висновку органу опіки та піклування, колегія суддів вважає, що цей висновок і не може бути вмотивованим в повній мірі, оскільки батьки дитини не з`являлися на засідання комісії з питань захисту прав дитини, не надали пояснень, а отже у органу опіки та піклування не було підстав для спростування позиції дитини та бабусі.

Як пояснила в судовому засіданні представник органу опіки і піклування, висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав готувала комісія у складі 15 осіб, які на засіданні одноголосно проголосували за те, щоб позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав, які в свою чергу знехтували своїм обов`язком з`явитися на засідання комісії для висловлення своєї позиції з приводу питання, яке на ньому вирішувалося.

Зазначила також, що фактично, ініціатором процесу позбавлення батьківських прав відповідачів була сама дитина, яка вже дивиться у майбутнє на своє навчання, на свій відпочинок (дозвілля) і ці етапи життя він бачить без участі батьків, які будуть створювати перешкоди у досягненні цілей, зокрема, надання різного роду дозволів, як законних представників.

Наявні у справі докази свідчать про винну поведінку відповідачів та свідоме нехтування батьками своїми обов`язками по вихованню дитини.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 систематично ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_4 , не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до його внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти.

На переконання апеляційного суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно дитини формально зберігають батьківство, неповнолітній ОСОБА_4 зростає та формується його світогляд без участі біологічних батьків, у період раннього дитинства та становлення дитини як члена суспільства батьки не вважають за потрібне у будь-який позитивний спосіб впливати на фізичний, психічний, моральний розвиток дитини, впливати на його вибір щодо уподобань, на розвиток здібностей, якими наділена дитина.

Колегія суддів, враховуючи та захищаючи гарантовані Конвенцією про права дитини «найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшла висновку, що попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини буде недоцільним за обставин даної справи, зважаючи на те, що вони ні до звернення до суду із даним позовом, ні після не змінили своє ставлення до дитини та не намагалися це зробити.

Позбавлення батьківських прав відповідачів щодо неповнолітньої дитини хоча і є крайнім заходом впливу, однак необхідним за обставин, встановлених при розгляді даної справи, і таке втручання держави в особисте життя відповідачів відповідає цілям, зазначеним у пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції неповно дослідив фактичні обставини, що мають значення для справи, дав неправильну правову оцінку доказам у справі, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити відповідачам їхнє право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав (ст.169 СК України).

Що стосується вимог позову про встановлення піклування, то вони задоволенню не підлягають, оскільки піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Так, в ч. 4 ст. 60 ЦК України зазначено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування, однак, таке подання в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК України, піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_1 може бути призначена піклувальником онука органом опіки та піклування за її письмовою заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_10 відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн (по 420,40 грн з кожного відповідача) та за подання апеляційної скарги в розмірі 1261 грн (по 630,60 грн).

Керуючи ст. 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, який позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору за подання позовної заяви та по 630 (шістсот тридцять) гривень 60 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук