ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1489/21 Справа № 212/5598/20 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігора Віталійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2020 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 02 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року представник позивача Меланчук І.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»(надалі - ПрАТ «Центральний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.05.2014 року ОСОБА_1 знаходячись на робочому місці, виконуючи покладені на нього трудових обов`язки, внаслідок нещасного випадку, що стався з вини відповідача, отримав тілесні ушкодження у виді ураження атмосферною електрикою, електроопіки тулуба, ступні праворуч, забій грудного та поперекового відділів хребта, вертеброгенна люмбоішалгія . Висновком МСЕК від 20.12.2016 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 18.12.2017 року позивачу, встановлено 15 % втрати професійної працездатності безстроково.

Крім того, у період часу з 04.10.2011 року по 13.02.2017 року позивач працював водієм по вивезенню гірничої маси з кар`єру. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів в кар`єрі, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації.

Вказані шкідливі фактори виробництва призвели до виникнення у позивача професійного захворювання - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою першої стадії, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою полірадікулопатією поперково-крижовою L4,L5,S1 (у поєднанні з після травматичною), шийною (С6,С7) з протрузіями дисків С4-С5, С5-С6, С6-С7, грижі L5-S1, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром. Висновком МСЕК від 18.04.2018 року позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню.

Внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання позивачу висновком МСЕК від 15.05.2019 року сукупно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60 % та третю групу інвалідності, з наступним переоглядом травень 2021 року.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, негативні явища в стані здоров`я позивача супроводжуються постійними больовими відчуттями, необхідністю проходити курси лікування, нераціонально витрачати час, залучати додаткові ресурси для організації свого життя. Зазначив, що вказані негативні явища призводять до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту ушкодження здоров`я та втрати працездатності. Оскільки відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку по створенню безпечних і нешкідливих умов праці, що стало наслідком травмування позивача та виникнення у нього професійного захворювання, позивач вважає, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок відповідача. Розмір грошового відшкодування завданої шкоди моральну шкоду позивач оцінив у сумі 283 380 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комінат» на користь держави судові витрати в розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду, представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Меланчук І.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Також, просить врахувати, що внаслідок отриманої травми та значної втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманої травми, позбавлений реалізувати свої звички та бажання, свої наміри в професійній сфері, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя, навіть при пересуванні та виконанні робіт по господарству позивач систематично відчуває біль в спині, на теперішній час стан його здоров`я не відновлений, негативні зміни у його житті довготривалі.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Також, на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено та як вбачається з трудової книжки позивач у період з 04.10.2011 року по 13.02.2017 року працював водієм автотранспортних засобів на ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 13.02.2017 року позивач звільнений з займаної посади відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України.

31.05.2014 року під час виконання трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, вналідок якого він отримав отримав тілесні ушкодження у виді ураження атмосферною електрикою, електроопіки тулуба, ступні праворуч, забій грудного та поперекового відділів хребта, вертеброгенна люмбоішалгія .

Відповідно до п. 7 Акту №2 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом від 17.07.2014 року форми Н-1 причиною настання нещасного випадку є ураження блискавкою.

Згідно п. 10. особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування відсутні.

Відповідності до п. 6 акту від 17.07.2014 року проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31.05.2014 року о 17 год. 30 хв. на ПАТ «ЦГЗК» комісія дійшла до висновку, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. (а.с.22-27)

Висновком МСЕК від 20.12.2016 року позивачу вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15% по трудовому каліцтву, без встановлення групи інвалідності.

При повторному переогляді висновком МСЕК від 18.12.2017 року позивачу підтверджено 15% втрати професійної працездатності, без встановлення інвалідності , з 01.12.2017 року безстроково.

Також, позивач ОСОБА_1 у період з 04.10.2011 р. по 13.02.2017 р. працював на посаді водія з керування великовантажними автомобілями по вивезенню гірничої маси з кар`єру за різних дорожніх умов.

При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації автотранспортних засобів в кар`єрі, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загально вібрації, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання, який складено за формою П-4 05.03.2018 року та затверджено 06.03.2018 року (а. с. 28-31).

Відповідно до п. 7 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05.03.2018 року позивачу у віці 40 років встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою першої стадії, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією попереково-крижовою, шийною з протрузіями дисків, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, стійкий больовий синдром.

У п. 16 зазначеного Акту зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 18.03.97-01.02.08 -водій авто гаражу агрофірми «Маріампольська», 01.02.08.-18.08.08, 22.07.09-16.10.09 -водій автотранспортних засобів БілАЗ ТОВ «Спецпромремонт», 18.08.08-01.10.08 -водій автомобіля БілАЗ ПП «Сігма», 03.10.08-01.07.09, 19.10.09-30.11.09-водій БілАЗ ЗАТ «Сластко», 07.12.09-31.03.10-водій автомобіля зайнятого на транспортуванні гірничої маси «Соснівський гранітний кар`єр» філії ТОВ «Енергетична група», 01.04.10-03.10.11 -водій автотранспортних засобів БілАЗ ТОВ «Граніт Групп».

Відповідно до п. 17 Акту причиною виникнення професійного захворювання є вібрація, рівень якої перевищував гранично допустимий.

Згідно п. 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 5 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо.

Висновком МСЕК від 18.04.2018 року позивачу встановлено 60 % втрати професійної працездатності з яких 45% - вперше за професійним захворюванням з 02.04.2018 року, 15% - за трудовим каліцтвом, встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності (а.с. 12-13)

При повторному переогляді, висновком МСЕК від 15.05.2019 року позивачу визначено втрату професійної працездатності 60 %, з яких 45% - за професійним захворюванням, 15% - за трудовим каліцтвом, встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності, з наступним переоглядом 01 червня 2021 року(а.с. 12-13)

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, видно що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я через отримане трудове каліцтво (а.с. 36-48) .

Спір виник з приводу відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконанні трудових обов`язків.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що, трудове каліцтво позивачем отримано під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ПрАТ "Центральний ГЗК".

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником позивача лише в частині визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача, про те що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди,є необґрунтованим та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

Внаслідок трудового каліцтва та негативної динаміки розвитку професійного захворювання позивач систематично відчуває ниючий, тупий біль у попереково-крижовому відділі хребта, оніміння та мерзлякуватість в ногах, часті судоми в м`язах обох ніг, також його турбують біль та обмеження об`єму рухів в плечових, ліктьових. колінних суглобах, біль в кистях, підвищена чутливість до охолодження. Зазначені обставини переконливо доводять, що з 37 річного віку життя позивача переповнене болю та страждань, він потребує систематичного лікування. постійно відчуває наслідки травмування та прогресування професійного захворювання, які призводять до суттєвого обмеження можливостей організму. порушення його функцій, що як наслідок, призводить до втрати позивачем охоронюваного блага - здоров`я, істотно знизило якість його життя та призвело до втрати блага повноцінно працювати, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, забезпечувати сім`ю, радіти життю, а також істотно знизило активність життя останнього.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПрАТ «Центральний ГЗК» протягом 5 років 4 місяців, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Центральний ГЗК» і збільшити його з 100 000 гривень до 130 000 гривень.

Посилання представника позивача, як на приклад, на судові рішення у цивільних справах, які виникли з подібних правовідносин, а саме на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою стягнуто більші суми компенсації моральної шкоди, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності, на теперішній час у розмірі 60% безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, тривалість страждань позивача, глибину його фізичних і моральних страждань, пов`язаних з отриманим ним трудовим каліцтвом та професійним захворювнням, яке потребувало тривалого лікування, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди слід змінити та збільшити з 100 000 грн. до 130 000 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1000 грн. до 1300 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

У зв`язку з чим, з відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1950 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1300 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меланчука Ігора Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 100 000 грн. до 130 000 (сто тридцять тисяч) грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 1000 грн. до 1300 (одна тисяча триста) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 1950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: