ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/99/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/21431/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін фактор» про визнання недійсним договору позики, ухваленого суддею Черніцько. І.М., повний текст виготовлено 18 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ТОВ «Грін-Фактор» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. В обгрунтування вимог посилалась на те, що у липні 2019 року на адресу ОСОБА_1 від ТОВ «Грін-Фактор» надійшла досудова вимога, згідно якої позивач повинен був повернути заборгованість за кредитним договором в сумі 6645,0 грн., нараховану на підставі кредитного договору № ЛМ-00227402 від 14 листопада 2018 року, який начебто був укладений між ним та ТОВ « Лайм Мані».

Згідно договору ОСОБА_1 начебто отримав від ТОВ «Лайм Мані» кошти в розмірі 1 000,00 грн. та був зобов`язаний повернути їх у строк до 29.11. 2018 року. ТОВ «Лайм Мані» 22.12.2018 року відступило право вимоги за даним кредитним договором на підставі Договору факторингу ТОВ «Грін-Фактор».

Договір про надання фінансового кредиту ним не підписаний, сторони не погодили всі істотні його умови. Оспорюваний договір містить несправедливі умови, які уперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, направлених на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Також відсутні докази передачі йому відповідачем кредитних коштів, тому договір не може вважатися укладеним. Посилаючись на наведене, просить визнати договір позики за № ЛМ -00227402 від 14 листопада 2018 року, нібито укладений між ОСОБА_1 та відповідачем, недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до товариства з обмеженою відповідальністю «Грін фактор» про визнання недійсним договору позики відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2021 року, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та визнати недійсним Договір позики №ЛМ-00227402 від14.11.2018 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказане рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Допущені порушення унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Також вказує на те, що жодного підтверджуючого документа, що ОСОБА_1 укладав Договір позики №ЛМ-000227402 від 14.11.2018 року в електронній формі та отримав від ТОВ Лайм Мані кредитні кошти відповідачем не надано та не встановлено судом. Твердження суду, що без отримання смс повідомлення та без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету та пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, та те, що укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача є нічим не підтвердженим, а є припущенням.

Крім того, зазначає, що електронний договір укладений з порушенням порядку, визначеного ст.11 Закону Про електронну комерцію, зокрема за відсутності належної оферти та акцепту, не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступило.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи, будучи належно повідомленими шляхом направлення судових повісток на офіційну повідомлену сторонами електронну адресу, не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі або участі їх представників у судовому засіданні не подали. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року між ТОВ Лайм Мані та ОСОБА_1 було укладено договір позики № ЛМ -00227402 від 14 листопада 2018 року, на суму 1000,00 грн, який підлягав поверненню разом із процентами за користування кредитом не пізніше 29.11. 2018 року, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2% від суми позики (п.1.2.Договору)

Відповідно до умов п.1.4 договору, позика надавалась шляхом безготівкового перерахування суми позики на банківський (картковий) рахунок, вказаний позичальником.

Відповідно до умов п.1.7 договору, детальний розпис сукупної вартості позики за цим Договором був наведений в Додатку №1 до Договору, який є невід`ємною його частиною. В цьому ж пункті зазначено, що позичальник підтверджує, що перед укладанням Договору він був повідомлений про умови позики згідно з вимогами ч.2 ст.13 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», і що умови цього договору не підпадають під сферу дії Закону «Про споживче кредитування».

Договір № ЛМ -00227402 від 14.11.2018 року був укладений в електронній формі, порядок укладення якого регламентується ЗУ «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року з відповідними змінами.

Відповідно до Інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 03.10.2019 р. за №35/10,ТОВ «Платежі онлайн», як оператор послуг платіжної інфраструктури повідомляє, що о 15.56 14.11.2018 р. через платіжний сервіс Рlaton № транзакції 24220-38166-16178 перераховано грошові кошти у розмірі 1000,00 грн на банківську платіжну картку ОСОБА_1 , що відповідає номеру картки, який вказано ним при заповненні заявки на кредит.

22 грудня 2018 року ТОВ «Лайм Мані» відступило право вимоги за даним кредитним договором ТОВ «Грін-Фактор» на підставі Договору факторингу, що стверджується Договором факторингу № ЛМ-22/12-18 від 22.12.2018 р., Актом приймання передачі документів від 22.12.2018 р., Випискою з Додатку №1 до Акту приймання передачі документів до Договору № ЛМ-22/12-18 від 22.12.2018 р.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність волевиявлення на укладення оспорюваного договору в електронній формі, обставини погодження усіх істотних умов договору кредиту у письмовій формі підтверджені матеріалами справи, а тому відсутні підстави для визнання договору позики недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що посилання ОСОБА_1 на ненадання відповідачем повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору і нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту.

Пунктом 1.5. кредитного договору ЛМ-00227402, укладеного між сторонами 14.11.2018 року визначено, що кредит надається строком на 16 днів до 29.11.2018 року включно. Позивачем не доведено суду, що встановлення сторонами у пункті 2.2. кредитного договору обов`язку позивача по сплаті процентів за користування кредитом є несправедливим в цілому, суперечить принципу сумлінності та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вказані умови визначені на розсуд сторін, є результатом домовленості, а тому є обов`язковими для виконання. Умови кредитного договору не містять змін щодо плати за обслуговування кредиту, визначена договором комісія була сплачена позивачем одноразово.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оспорюваному кредитному договорі відсутні підписи сторін, також не заслуговують на увагу й колегією суддів відхиляються, оскільки спростовуються ч.8 оспорюваного договору, в якому зазначено, що цей договір підписано позивачем в особистому кабінеті Банку через електронний підпис, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направлення позичальнику на номер телефону, повідомленого останнім у заяві на отримання кредиту. При цьому кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та проценту ставку, а також містить всі істотні умови, передбачені чинним законодавством України. При цьому, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами оспорюваного кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі.

Апеляційний суд звертає увагу й на непослідовність позиції позивача, який одночасно заявляв, що договір ним не укладався, потім, що кошти йому не передавалися і одночасно просить визнати договір недійсним. Але недійсним можна визнати лише укладений договір.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2020 року залишити без змін, відновивши дію рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена 01 лютого 2021 року.

Головуючий : Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.