Справа № 754/8715/17
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Мельничук М.К.

за участі - заявника - ОСОБА_1

представників заявника - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

позивачів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника позивача - ОСОБА_6

розглянувши заяву про зміну способу і порядку виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні, визнання способів участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2021 року до Деснянського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з заявою, в якій просила змінити спосіб та порядок виконання судового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2019 р. у справі №754/8715/17 в частині визначення часу та днів зустрічі стягувачів з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити наступний графік: 1 раз на тиждень для усіх стягувачів в присутності матері ( ОСОБА_1 ) дитини в суботу з 10 по 18 години.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтувала наступним.

ОСОБА_4 та його батькам ОСОБА_7 та ОСОБА_5 рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 31.05.2019 р. у справі №754/8715/17 було встановлено графік спілкування з дитиною - ОСОБА_8 .Так, згідно даного рішення, ОСОБА_8 кожну першу, третю та п`яту неділі місяця; 08 лютого та 01 липня кожного року або наступний вихідний день після даної дати (день народження бабусі та дідуся зі сторони батька) буде проводити з дідусем та бабусею зі сторони батька, а також кожний перший, третій та п`ятий четвер місяця, кожну першу, третю та п`яту суботи місяця; 01 травня та 24 серпня кожного року; 12 лютого та 15 травня кожного року, або наступний вихідний день після даної дати (день народження дитини, батька), та спільний відпочинок протягом тридцяти днів в літній період за домовленістю між батьками буде проводити з батьком.12 липня 2019 року на виконання вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист № 754/8715/17 щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , виконання якого було покладено на Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).Заявник зазначає, що вказаний графік наразі не відповідає потребам неповнолітньої ОСОБА_8 та потребує перегляду з огляду на ряд обставин.Наразі ОСОБА_8 відвідує заклад дошкільної освіти Навчально-виховний заклад "Вербиченька" у Деснянському районі м. Києва.Проте, ОСОБА_8 в поточному 2021 році йде в перший клас та буде здобувати освіту в загальноосвітньому навчальному закладі.Відповідно, навчання в загальноосвітніх закладах для учнів молодших класів проводиться у першу половину дня, до того ж, попри основне освітньо-предметне навантаження, плануються й інші заняття для розвитку окремих здібностей дитини.Заняття в школі та інші заняття потребуватимуть часу та певної напруги від д н сни і мають бути повністю гармонізованими та узгодженими із графіком зустрічей зі стягувачами.З огляду на те, що наразі стягувачі епізодично свідомо порушують графікнавчально-виховного процесу та Правила внутрішнього розпорядку, встановленого унавчально-виховному закладі "Вербиченька", відриваючи дитину безпосередньо під час перебування в навчально-виховному закладі, під час денного сну, занять логопеда закладу, в тому числі, поза графіком встановленим судом, наприклад, 14.01.2021р. на що заявницею було подано заяву до навчально-виховного закладу, задля недопущення зриву навчально-виховного процесу. Заявник зазначає, що задля уникнення повтору вказаних ситуацій, враховуючи численні карантинні обмеження, що пов`язані з пандемією та розповсюдженням СOVID19 в Україні та світі, які впливають та будуть впливати ще як мінімум рік, а можливо і більше, на режим перебування, відвідування навчальних закладів, в тому числі, батьками, з урахуванням вступу ОСОБА_8 в поточному роді до першого класу загальноосвітнього навчального закладу та те, що навчання в першому класі встановлюється в першій половині дня і потребує більших зусиль та часу, вважаю за додільне змінити графік зустрічей Стягувачів з ОСОБА_8 . Також, заявник зазначила, що 18.10.2020 р. сталася вкрай кричуща подія, яка є додатковою підставою змінити спосіб виконання судового рішення у поточній справі та змушує Заявницю звернутися до суду.Вранці 18.10.2020 р. на 10.00 у ОСОБА_8 було тренування. Зазвичай Заявниця приводить її, а бабуся - ОСОБА_9 (мати Стягувана) забирає її в 11.00 звідти. В той день тренування не було тому, що зал був зайнятий змаганнями. Дітей повинні були пустити подивитися, але через карантин не пустили. Заявниця з донькою прийшли, з`ясували, що їх не пускають, і пішли чекати бабусю в найближчий Макдональдс. Бабуся зателефонувала о 10.43. і заявниця їй сказала, що вони з ОСОБА_8 чекають на неї в Макдональдсі.Приїхала вона хвилин через 5 з ОСОБА_4 . Він відразу підійшов, сів до дитини і почав кричати до Заявниці: "Іди, якого біса ти тут робиш?!?", та до дитини: "Соня, збирайся!!" Заявниця попросила не кричати і дати дитині спокійно доїсти свій ОСОБА_10 , на що ОСОБА_4 став лаятися, матюкатися і хапати дитину за руки. Дитина злякалася і почала плакати. Заявниця хотіла увімкнути телефон на запис, але ОСОБА_5 , яка сиділа біля Заявниці, вирвала його з рук. Заявниця просила не чіпати дитину, на шум підійшли чоловіки, які були поруч. Дитина, забившись у найдальший куток, плакала. Вона не могла пройти до Заявниці, оскільки їй перекривав дорогу ОСОБА_4 . Поки ОСОБА_4 відмахувався від чоловіків, Заявниця показала донечці, що вона може підлізти під стіл і дитина пролізла до неї. Заявниця просила небайдужих завідувачів і працівників закладу викликати поліцію, кричала, що у неї забрали телефон і просиладопомоги. Тільки тоді ОСОБА_5 віддала Заявниці телефон.Заявниця викликала поліцію. По приїзду поліції Заявниця з дитиною нарешті змогла покинути заклад разом з поліцейськими і на вулиці біля машини поліцейських Заявниця одразу написала заяву до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві. Після систематичних проявів домашнього насильства Стягувачем Заявниця була вимушена звернутися до експерта, який би міг визначити який психоемоційний вплив така поведінка батька має на її дитину, та яке взагалі психоемоційне ставлення її доньки до обох батьків з огляду на ситуації, що складаються.Психодіагностичне дослідження малолітньої дитини ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , було проведено 23.12.2020 експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС. За результатами був наданий висновок експертного дослідження від 05.01.2021 № ЕД-19-20/34459-ПС (копія висновку додана до даної заяви). В ході спілкування та тестування ОСОБА_8 експерт встановив, що: «система особистісних відносин ОСОБА_8 характеризуються прихильністю та емоційною близькістю із матір`ю, при цьому прослідковується дистанціювання відносин із батьком та емоційним відторгненням. Констатується наявність негативного сприйняття дитиною поведінки з боку батька, як на особистісному так і на емоційному рівнях. Маму ОСОБА_8 позитивно сприймає на особистісному та емоційному рівнях".У висновку судовий експерт також зазначила, що: дії з боку батька ОСОБА_4 е для малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психотравмувальними, що виражаються: у неприйнятті дитиною поведінки батька; формуванні емоційного відторгнення від батька та дистанціюванням від нього; проявами образливих висловлювань в сторону матері; агресивними проявами та постійними сварками і неможливістю відмовитися від зустрічі із батьком (у разі відмови це призводить до викликів поліції та конфліктних проявів з боку батька».Все попередньо вказане свідчить про те, що наразі ОСОБА_4 не повинен контактувати з малолітньою донькою ОСОБА_8 без присутності матері - Заявниці.

Позивачі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 подали суду заперечення на заяву ОСОБА_1 , в якій просив в задоволенні заяви відмовити з огляду на наступне.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2019 року позивачам для побачення з малолітньою дитиною встановлені дні та часи, які абсолютно не заважають майбутньому навчальному процесу ОСОБА_12 у школі (для батька: перший, третій та п`ятий четвер місяця з 16 до 19 години; кожної першої, третьої та п`ятої суботи місяця з 10 години до 19 години; для баби та діда: кожної першої, третьої та п 'ятої неділі місяця з 10 години до 19 години). З огляду на те, що учбовий процес малолітньої дитини у школі ще не розпочався, шкільний розклад не затверджений, та й взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що дитина, дійсно, зарахована до шкільного закладу на майбутній начальний рік, - усі твердження ОСОБА_1 про неможливість виконання судового рішення з зазначених нею причин є нічим іншим, ніж голослівними припущеннями. Твердження заявниці про порушення ОСОБА_4 навчального процесу у дошкільному навчальному закладі, який відвідує малолітня дитина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спростовуються відповіддю ДНЗ (Ясла-садок) №597 комбінованого типу від 19.02.2021 року, з якої вбачається, що батько реалізовує своє право на побачення з донькою у встановлені судовим рішенням день та часи; дитина на прихід батька реагує радісно, з задоволенням; батьки цікавляться розвитком дитини постійно. Усі посилання заявниці на обставини вчинення з боку ОСОБА_4 домашнього насильства, долучені з цього приводу письмові матеріали та відео-файли не заслуговують на увагу, адже вже були предметом дослідження Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/1615/21. Так, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2021 року усправі №754/1615/21 заяву ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_8 про видачу обмежувального припису залишено без задоволення. Станом на день розгляду Деснянським районним судом м. Києва заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2019 року у справі №754/8715/17, ОСОБА_4 не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення та/або проступку. Здолученого до заяви ОСОБА_1 витягу з ЄРДР від 19.01.2021 року вбачається, що фізичного болю ОСОБА_1 18.10.2020 року завдала невстановлена досудовим розслідуванням особа. За таких обставин, як сама заява ОСОБА_1 , так і долучені до неї письмові матеріали та відео-файли, не підтверджують наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зміни способу та порядку виконання судового рішення, у відповідності з ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження». З метою забезпечення здійснення судом повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставини справи, вірного встановлення правовідносини, що склалися, наводимо наступну інформацію, яка має суттєве значення. З дня набрання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2019 року у справі №754/8715/17 законної сили, ОСОБА_1 передавала малолітню дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові - ОСОБА_4 , діду - ОСОБА_7 та бабусі - ОСОБА_5 лише декілька разів. Встановлений рішенням суду графік спілкування позивачів з дитиною з боку відповідача майже повністю ігнорується. 27.11.2019 року постановою державного виконавця Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Попик О.В. були відкриті виконавчі провадження №59618783, №59617585, №59617969 за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 був встановлений строк виконання судового рішення, втім, ОСОБА_1 рішення суду не виконала, малолітню дитину позивачам не передавала, продовжила перешкоджати їх зустрічам з донькою та онукою, відповідно. На законні письмові вимоги державного виконавця Довгань Я.С. не реагувала. 18.01.2010 року державним виконавцем Попик О.В. до правоохоронних органів було подано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення щодо невиконання ОСОБА_1 судового рішення. 18.01.2020 року СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві зареєстровано кримінальне провадження за №0000383 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. У період часу з 01.06.2019 року по 31.12.2020 року через невиконання ОСОБА_1 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2019 року ОСОБА_4 вимушений був 35 разів звертатися до органів Національної поліції із заявами про перешкоджання йому у побаченнях з донькою з боку матері дитини - ОСОБА_1 та невиконання нею рішення суду. Дана обставина підтверджується відповіддю Деснянського УП ГУНП у м. Києві №19-Аз/125/49-2021 від 22.01.2021 року. Аналогічним чином ОСОБА_1 не виконує рішення суду першої інстанції і відносно бабусі та дідуся ОСОБА_13 та ОСОБА_7 ; зустрічі позивачів з онукою відбуваються лише у ті дні та часи, коли матір дитини це дозволяє. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_5 також вимушені звертатися з заявами про невиконання рішення суду та перешкоджання з боку відповідача у побаченнях з малолітньою дитиною, ОСОБА_8 ,

Крім того, протягом розгляду даної заяви, заявниця та позивачі подали письмові пояснення, які залучені до матеріалів справи.

За клопотанням заявниці судом були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_14 є вихователькою дошкільного навчального закладу, який відвідує ОСОБА_16 . Свідок пояснила, що мати добре дбає про ОСОБА_17 , вона завжди охайна. З батьком ОСОБА_8 ОСОБА_4. у неї склалась дещо конфліктна ситуація, яку спровокував сам ОСОБА_4 коли увірвався до групи дитячого садочка в верхньому одязі та взутті та почав фільмувати дітей в групі , чим зірвав навчальний процес. Відповідаючи на питання, свідок пояснила, що ОСОБА_17 перед зустрічами з батьком поводить себе байдуже, коли батько не приходить, розчаровується та називає його обмащиком. Свідок не підтвердила інформацію проте що ОСОБА_17 відмовлялась зустрічатися з батьком.

Свідок ОСОБА_15 є президенткою ГО «Геополітичний альянс жінок», членом якого також є ОСОБА_1 . Свідок пояснила, що знає ситуацію зі слів ОСОБА_1 . І після отримання інформації, прийняла рішення створити комісію зі складу членів громадської організації та провести перевірку ситуації, яка склалась. До комісії увійшла вона особиста (зазначила, що має освіту педагога), юрист та журналіст. При спілкуванні із ОСОБА_8 , дитина поводила себе абсолютно спокійно і була дружелюбною, однак, після повідомлення що прийшов батьком, ОСОБА_17 зблідла і сказала що не хоче бачити батька. Також, свідок зауважила про неадекватну поведінку ОСОБА_4 по відношенню до доньки.

Протягом судового розгляду заявниця, представник заявниці заяву підтримали, зауважили про необхідність першочергового врахування інтересів дитини.

Позивач ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , представник позивача проти задоволення заяви заперечували в повному обсязі.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні, визнання способів участі у вихованні дитини задоволено частково - визначено графік зустрічей ОСОБА_4 - батька з дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : перший, третій та п`ятий четвер місяця з 16 до 19 години, без присутності матері; кожної першої, третьої та п`ятої суботи місяця з 10 години до 19 години, без присутності матері; 01 травня та 24 серпня кожного року з 10 години до 19 години без присутності матері; 12 лютого та 15 травня кожного року з 10 до 19 години, або наступний вихідний день після даної дати (день народження дитини, батька), без присутності матері; спільний відпочинок без присутності матері протягом тридцяти днів в літній період за домовленість між батьками; визначено графік зустрічей ОСОБА_7 - дідуся та ОСОБА_5 - бабусі з дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : кожної першої, третьої та п`ятої неділі місяця з 10 години до 19 години, без присутності матері; 08 лютого та 01 липня кожного року з 10 до 19 години, або наступний вихідний день після даної дати (день народження бабусі та дідуся), без присутності матері. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у даному спорі суд виходив з наступного.

Позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

При вирішення цього спору слід враховувати в сукупності, як факт ухилення матері дітей від виконання рішення органу опіки та піклування щодо способів участі батька у вихованні дітей, так і інші обставини, а саме інтереси дітей, їх вік, стан здоров`я, прихильність до кожного з батьків тощо.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) , ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації, Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 18.12.2008 року в справі "Савіни проти України" повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ( 995_004 ) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Наявність між подружжям спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження.

В справі відсутні докази того, що позивач ОСОБА_4 негативно характеризується, має шкідливі звички, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності. Судом також береться до уваги, що позивач матеріально забезпечений, працює на посаді оглядача журналу «Кореспондент», по місцю роботи та проживання характеризується позитивно, має наміри та бажання піклуватися за дитиною, має житло, де створені умови для перебування дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, батько зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини.

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння щодо участі у вихованні дитини, приходить до висновку,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні вимог позивача ОСОБА_4 в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею суд враховує: інтереси дитини та малолітній вік дитини, режим дня дитини, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком.

Суд вважає слушним зауваження матері дитини з приводу обмеження ночівлі дитини у квартирі батька, та вважає доцільним на даний час обмежити можливість ночівлі малолітньої дитини у помешканні батька, зважаючи на малолітній вік дитини, режим дня дитини, її звички засинати в звичній обстановці вдома, для поступової адаптації дитини до незнайомої обстановки, з обов`язковим урахуванням бажання самої дитини залишатися на ночівлю вдома у батька.

При цьому суд враховує наступні критерії, що мають значення в даній ситуації: 1) малолітній вік дитини (чотири роки), 2) необхідність проходження певного періоду часу для адаптації дитини до іншого помешкання для того, щоб частіше залишатись там на ночівлю; 3) вразливий психологічний стан малолітньої дитини, на який значний вплив мають такі чинники як: звичний режим дня, відхід до сну в один і той час, гігієнічні процедури перед сном, заспокоювання дитини перед сном, певні сформовані звички та ритуали дитини перед сном, що сприяють нормальному відпочинку (вживання певної їжі, читання казок, співання колискових, наявність певної іграшки, присутність когось із дорослих, вмикання нічного світла, тощо).

Визначаючи конкретний порядок участі позивачів у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини,Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року та прийняв до уваги те, що позивач як батько дитини бажає брати участь у вихованні рідної доньки і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Рішення у справі набрало законної сили.

27.11.2019 року постановою державного виконавця Деснянського РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві Попик О.В. були відкриті виконавчі провадження №59618783, №59617585, №59617969 за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5

ОСОБА_1 рішення суду не виконала.

18.01.2010 року державним виконавцем Попик О.В. до правоохоронних органів було подано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення щодо невиконання ОСОБА_1 судового рішення. Зареєстровано кримінальне провадження № 000383.

05 березня 2021 року державним виконавцем Попик О.В. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень на підставі п.11 частини першої статті 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Належне виконання рішення суду є важливим і невід`ємним елементом ефективного захисту прав і свобод людини.

Саме з метою забезпечення своєчасного захисту та відновлення порушеного права особи в Цивільному процесуальному кодексі Україні закріплено інститут встановлення чи зміни способу або порядку виконання судового рішення.

Зокрема, відповідно до ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. При цьому, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Заява про встановлення чи зміну способу або порядку виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Важливо мати на увазі, що процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення не передбачає зміну судового рішення по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб. Тобто, у такому разі слід відрізняти способи захисту цивільного права, передбачені ст.16 ЦК України, та способи і порядок виконання рішення суду.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.06.2019 року у справі № 350/426/16-ц, від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим(хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення (ч. З ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, при звернення до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення сторона виконавчого провадження (в даному випадку - боржник) має довести існування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Предметом судового розгляду у справі за цивільним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні, визнання способів участі у вихованні дитини (справа № 754/8715/17), були як право батька на участь у вихованні своєї доньки так і спосіб реалізації цього права шляхом встановлення конкретного графіку зустрічей з малолітньою ОСОБА_8 її батька, дідуся та бабусі без присутності матері.

Отже, зміна графіку таких зустрічей та порядку їх проведення (зміна в частині присутності на зустрічах матері) є фактичною зміною прийнятого у справі рішення по суті і не може вважатися зміною способу і порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст.. 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , 3-тя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні, визнання способів участі у вихованні дитини залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 19 серпня 2021 року.

Суддя: