ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4386/20
Провадження № 22-ц/4820/209/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представниці відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на Ѕ частину квартири, яка була придбана під час шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на Ѕ частину квартири, яка була придбана під час шлюбу.

ОСОБА_3 зазначив, що з 6 вересня 1997 року до 30 жовтня 2008 року він перебував із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, за час якого сторони набули квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира придбана ним і відповідачкою за спільні кошти і належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а між сторонами не досягнуто згоди щодо її поділу.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, натомість позов не підлягає задоволенню через сплив позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 стала заперечувати право ОСОБА_3 на спірну квартиру лише у грудні 2019 року, тому саме з цього часу останній довідався про порушення свого права та почався перебіг позовної давності. На час звернення ОСОБА_3 з позовом до суду позовна давність не сплила, однак суд не врахував указаних обставин, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_4 не подала відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, та не дотримався приписів ст.ст. 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 6 вересня 1997 року до 20 жовтня 2008 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

За договором купівлі продажу від 13 березня 2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Л.С., відповідачка придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України та ст. 16 Закону України від 7 лютого 1991 року №697-ХІІ «Про власність», які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення містяться у ст. 60 СК України.

Як передбачено ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із положень ч. 1 ст. 68 СК України слідує, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно зі ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 22 КпШС України (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Положення ст. 22 КпШС України (ст. 60 СК України) визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 у той час, коли вона перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_4 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на це майно та не довела, що квартира набута нею за особисті кошти.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що квартира належала ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя.

В цій частині висновки суду першої інстанції не оскаржуються сторонами.

Позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Аналіз норм ст. 261 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 72 СК України, свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

При визначенні початку перебігу позовної давності за позовами про поділ майна подружжя слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року (справа №6-258цс15), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 не заперечувала право власності ОСОБА_3 на частину спірної квартири.

У 2019 році між сторонами виник спір щодо сплати аліментів на повнолітню дочку, в ході якого відповідачка заявила про невизнання права ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Саме з цього часу у ОСОБА_3 виникло право на позов.

Та обставина, що з 2008 року ОСОБА_3 залишив спірну квартиру та не проживає в ній, а 10 серпня 2009 року - склав нотаріально засвідчену заяву про відсутність матеріальних претензій до ОСОБА_4 у зв`язку з розірванням шлюбу, достовірно не свідчить про те, що з указаного часу позивач довідався або міг довідатися про порушення свого майнового права на житло.

Висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з 10 серпня 2009 року та сплив строку звернення до суду з позовом є необґрунтованим.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

ОСОБА_3 довідався про порушення свого суб`єктивного права у 2019 році та звернувся до суду з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя 14 лютого 2020 року, тобто в межах загальної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України.

При вирішенні позову суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не дав належної оцінки зібраним доказам і зробив необґрунтовані висновки про сплив позовної давності, тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

Заявлений ОСОБА_3 позов підлягає задоволенню, а за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частку спірної квартири.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_3 задоволено, то з ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути судові витрати: 2 700 грн судового збору за подання позову, 4 050 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а всього - 21 750 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.

Визнати право власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,2 квадратних метра, житловою площею 30,5 квадратних метра. Інша Ѕ частки цієї квартири залишається у ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) 21 750 гривень судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 лютого 2021 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Мазурок О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 5