Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/379/20

Провадження №2/377/10/21

26 січня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання - Маряхіної І.В., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката - Данич О.С., відповідача ОСОБА_2 , її представника адвоката Жилінського О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

У С Т А Н О В И В:

02 липня 2020 року до Славутицького міського суду звернулась із позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що Славутицьким міським судом Київської області 06.08.2019 року, яке набуло законної сили, було ухвалено рішення, у справі за її позовом до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділ частки та визнання свідоцтва про право на спадщини за законом недійсним. Вказаним рішення позовні вимоги задоволено частково, а саме встановлено факт спільного проживання її з ОСОБА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 06 вересня 2007 року. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 20 лютого 2019 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О. і зареєстроване в реєстрі за №184. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто на сьогоднішній час власниками вищевказаної квартири в рівних частках по Ѕ, є вона та відповідач - ОСОБА_2 . Починаючи з 12.11.2004 року вона зареєстрована за вказаною адресою. Проте потрапити в дане житлове приміщення не може, так як відповідач по справі створює їй ряд перешкод, зокрема змінила замки у вхідних дверях, на її прохання надати їй доступ до приміщення, остання або ігнорує її або взагалі відмовляє, через що їй довелось звертатись до правоохоронних органів. В поліції повідомили, що потрібно звертатись до суду, так як це є цивільно-правові відносини. Тому просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні, їй ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_2 , шляхом вселення її до даної квартири та передачі ключів від неї (а.с.3-5).

На обґрунтування позовних вимог надано копію паспорта з реєстрацією, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії договорів на комунальне обслуговування, копії рішення першої, другої та третьої інстанції про визнання за нею права власності на спірне житло у розмірі 1/2 частки, лист з відділу поліції (а.с.6-58).

Ухвалою судді від 15 липня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами ( а.с.64).

Відповідачу ОСОБА_2 , було запропоновано протягом п,ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз,яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов (а.с.66).

05.08.2020 року до Славутицького міського суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло письмове клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін(а.с.68).

Ухвалою судді від 14.08.2020 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження до судового розгляду (а.с.69).

Ухвалою суду від 22.09.2020 року за клопотанням представника позивача адвоката Данич О.С., розгляд справи відкладено (а.с.75).

27.10.2020 року від представника відповідача - адвоката Жилінського О.В., надійшло письмове клопотання про витребування з Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області матеріали перевірки за заявою ОСОБА_1 №Г-54 від 16.03.2020. Дане клопотання було задоволено, витребувано матеріали перевірки, до справи приєднано копію матеріалів перевірки (а.с.78).

27.01.2020 року в судовому засіданні представник позивача і позивач підтримали позовні вимоги. Позивач ОСОБА_1 суду повідомила, що вона в спірній квартирі проживала разом із ОСОБА_1 , проте ключів від даного житлового примішення у неї не було. Вони з чоловіком розвелись і вона виїхала проживати на іншу квартиру. Вона приходила періодично у квартиру, за життя чоловіка, вона телефонувала ОСОБА_5 і він їй відчиняв. Після його смерті вона в даному житловому приміщенні не проживала. Коли рішення суду про те що вона є власником Ѕ частини квартири набрало законної сили, то вона намагалась вселитись в дане житлове приміщення, але відповідач створює перешкоди змінила двері, замок.

Відповідач ОСОБА_6 і її представник позовні вимоги не визнали. Суду повідомили, що її власне житло знаходиться у тому ж самому під,їзді, що і померлого сина. Від спірної квартири у неї є ключ який їй дав син. Дверей і ключів вона не міняла у спірній квартирі. Позивач до неї не зверталась з вимогою про надання ключів від квартири, вона навіть і не знала що в неї немає ключа. Вона бачила позивачку один раз у під,їзді, звернулась з питанням вирішення як користуватись квартирою, але остання її звернення проігнорувала. Після того як позивач звернулась до суду, із змісту позовної заяви, їй стало відомо, що остання зверталась до поліції. Ознайомившись із матеріалами справи які знаходяться в поліції їй стало відомо, що з нею якимсь чином спілкувались працівники поліції, проте з нею ніхто з поліції не спілкувався, тому вона написала скаргу на дії працівників поліції. В судовому засіданні передала ключ від спірної квартири позивачу, але не тому, що чинила перепони, а про те що дізналась що у позивача відсутній ключ і їй він потрібен. Хоча позивач ще за життя з її сином розвелась, забрала свої речі і виїхала. Тому оскільки вона не чинила перепон позивачу у користуванні їх спільною квартирою, то просила відмовити у задоволенні позовних вимог по суті.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно рішення Славутицького міського суду від 06.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та виділ частки, задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 20 лютого 2019 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстроване в реєстрі №184. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. В цій частині рішення набрало законної сили післі постанови Київського апеляційного суду 30.10.2019 року (а.с.28-58).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2020 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності, Ѕ частка ОСОБА_1 - колишній дружині померлого (а.с.10).

Згідно штампу в паспорті та довідки про реєстрацію осіб ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 12.11.2004 року (а.с.8,11). Фактичне місце проживання у позовній заяві зазначено АДРЕСА_3 .

Крім того як зазначено у вищевказаному рішенні право власності на Ѕ частку у квартирі АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності, також ОСОБА_2 - матері померлого (а.с.38-40). Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 (а.с.62).

Відповідно копії листа начальника Славутицького ВП Броварського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області Ганенко Валентині Володимирівні повідомили, що на її звернення від 16.03.2020 року, їх відділом проведено перевірку та прийнято рішення згідно з Законом України «Про звернення громадян». В ході перевірки з гр. ОСОБА_2 , проведено профілактичну роботу, щодо недопущення в майбутньому будь яких протиправних дій відносно Вас (а.с.27).

Із оглянутого оригіналу матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 , копія матеріалів приєднана до матеріалів справи, слідує, що ОСОБА_1 , звернулась до начальника поліції про проведення профілактичної роботи з ОСОБА_2 , яка ущемляє її Конституційні права, а саме користування жилою площею за адресою АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їм у рівних долях. Відповідно до рапорту працівника поліції, зазначено, що в ході перевірки ОСОБА_2 , з`явитись для дачі письмових пояснень не змогла перебуває за межами міста. Пояснила, що з невісткою склалися неприязні стосунки і проживати в одній квартирі не зможуть. Вирішують питання щодо або викупу частини квартири, або продажу всієї квартири і розподілу грошових коштів. Після чого працівник поліції зробив висновок за заверненням громадянки ОСОБА_1 , де зазначено, що з ОСОБА_2 , проведено профілактичну роботу щодо недопущення в майбутньому протиправних дій відносно ОСОБА_1 (а.с.90-03).

Відповідно до копії ухвали слідчого-судді Славутицького міського суду від 04.08.2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії дільничного офіцеру поліції Славутицькоо ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області Голик Яни, роз,яснино, що статтею 303 КПК України визначено які саме рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Оскільки скаргу подано на дії дільничного офіцера поліції Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , а не слідчого, дізнавача або прокурора, як це визначено ст.303 КПК України. То необхідно користуватись відповідно до Закону України «Про звернення громадян» для оскарження незаконних дій (бездіяльності) працівника поліції, особа, щодо якої вчинено такі дії, має право направити скаргу в порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі. Тому було відмовлено у відкритті провадження (а.с.108).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п.19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1-2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, а згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до Постанови ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів вчинення перешкод відповідачем щодо користування спірною квартирою та вселення позивача до спірної квартири. Відсутні докази також того, що позивач намагалась вселитись до даної квартири, але з тих чи інших причин не змогла цього зробити. Доводи позивача про те, що вона змушена проживати у квартирі яку знімає у судовому засіданні не підтверджені, як і не підтверджені наміри позивача проживати у вищевказаній квартирі. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди в користуванні житлом, не надає позивачу ключі від квартири, в результаті чого позивач не може потрапити до вищевказаної квартири, що унеможливлює вільний доступ до неї, оскільки ніяких доказів на твердження позивача суду не надано, як було з,ясовано у суді, позивач не мала ключів від даного житлового приміщення ще за часів життя її колишнього чоловіка, оскільки вона сама виїхала з квартири, а до квартири приходила і її колишній чоловік пускав за телефонним дзвінком. У судовому засіданні твердження позивача, що «відповідач по справі створює ряд перешкод, зокрема змінила замки у вхідних дверях, на її прохання надати їй доступ до приміщення, остання або ігнорує її або взагалі відмовляє, через що їй довелось звертатись і до правоохоронних органів». При цьому суд проаналізував звернення позивача ОСОБА_1 , до органів поліції і дійшов висноку, що воно не підтверджує тверджень позивача, оскільки вона просить провести профілактичну роботу з відповідачем. Працівники поліції підійшли по даного прохання формально. В матеріалах перевірки відсутні докази якіб дійсно підтвердили факт того, що відповідач чинить перепони позивачу у користуванні спірним житловим приміщенням, змінила замок, двері, ключі, як стверджувала позивач у судовому засіданні, не дає ключі і чинить інші перепони. Не підтверджуються вказані обставини й висновком про результати перевірки по заяві позивача до поліції від 16.03.2020 року. У Висновку дільничного офіцера поліції, що з ОСОБА_2 , проведено профілактичну роботу від 16.03.2020 року лище зазначено що з ОСОБА_2 , проведено профілактичну роботу щодо недопущення в майбутньому протиправних дій відносно ОСОБА_1 . З вищевказаного висновку по заяві ОСОБА_1 , від 16 березня 2020 року суд дійшов висновку, що вказані матеріали не містять встановлених фактів про порушення відповідачем прав позивача у зв`язку із зверненням до суду з вказаним позовом, і наявні матеріали не містять належних і достовірних доказів, що відповідач ОСОБА_2 чинить позивачу ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права користування квартирою АДРЕСА_2 , власниками якої є як позивач так і відповідач в рівних частках. Крім того, вказаний висновок постановлений задовго до подання позивачкою позову до суду, а саме 16.03.2020 року, а з позовом позивач звернулась 02.07.2020 року. Отже, позовні вимоги про вселення позивача до спірної квартири задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи не підтверджується правомірність заявлення вимог позивача про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, та усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом вселення тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В той же час після закінчення з`ясування обставин, перевірки їх доказами, представник позивача в додатковому поясненні просив закрити провадження у справі оскільки відсутній предмет спору, так як його довірительці відповідач надала ключ від квартири. Позивач підтримала свого довірителя.

Відповідач і її представник просили відмовити в задоволенні данного клопотання, вважають, що оскільки позивач і представник позивача не надали суду доказів, що відповідач чинить перепони у користуванні спірним житловим приміщенням позивачу, то необхідно винести рішенні по суті справи, відмовити в задоволенні позовних вимог і стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати на адвоката. Ключ надано в добровільному порядку, у зв`язку з тим що під час судового засідання з`ясовано відсутність ключа у позивача від спірного житла.

Перед винесенням рішення по суті ухвалою суду від 26.01.2021 року було відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 , адвокату - Данич О.С., в задоволенні клопотання про винесення ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Вирішено питання по суті позову.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п.1 ч.З ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої доцомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилом ч.З вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено у п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з п.З ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В судовому засіданні встановлено, що адвокат Жилінський О.В., надавав відповідачу ОСОБА_2 , правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 11/20 від 23 липня 2020 року (а.с.113)

Як вбачається з п.4 вказаного договору, загальна сума за цим договором яку клієнт зобов`язується виплатити адвокату за надання останнім послуг, передбачених п.1 цього договору, визначається сторонами договору на підставі складеного розрахунку.

Згідно розрахунку оплати витрат на правову допомогу який є додатком №1 до Договору про надання правової допомоги №11/20 від 23.07.2020 року вартість допомоги становить 8100 гривень, виходячи з наступного: надання консульацій Ганенко Т.В., з приводу поданого до неї позову та захисту її інтересів як відповідача - 600гривень; ознайомлення та зняття фотокопій з матеріалів цивільної справи в суді - 500 гривень; здійснення представництва прав та інтересів клієнта в Славутицькому міському суду Київської області - 7000 гривень. У відповідності до квитанції №11/20 від 22.12.2020 року прийнято від ОСОБА_2 , згідно договору №11/20 від 23.07.2020 року оплату у розмірі 8100 гривень ( а.с.114,115).

Враховуючи час, затрачений адвокатом Жилінським О.В., на підготовку процесуальних документів, надання консультацій довірителю з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства, що стосується предмету спору, представництва інтересів довірителя в суді, складність справи, обсяг та якість виконаних робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в загальній сумі 8100 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі.

Керуючись статтями 258- 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті витрат за правову допомогу у розмірі 8100 гривень

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 31.01.2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Т. О. Малишенко