ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року

м.Суми

Справа №591/795/21

Номер провадження 22-ц/816/1599/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Ніколаєнко О.О. в м. Суми, повний текст якої складено 02 вересня 2021 року,

у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1/6 частини заробітку (доходу) боржника на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що вони з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбу, під час якого у них народилися діти син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З метою стабільного фінансового забезпечення дітей з боку батька, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти у судовому порядку.

16 лютого 2021 року Зарічним районним судом м. Суми видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника податків ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 05 лютого 2021 року.

06 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми 16 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами. Як на підставу для перегляду судового наказу вказує на те, що суду не було відомо те, що він приймає активну участь в утриманні, вихованні, розвитку, медичному забезпеченні тощо дітей, вони із ОСОБА_1 та дітьми проживають разом у його квартирі. Вказані обставини, на переконання ОСОБА_2 , є суттєвими та вплинули на прийняття судового рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів.

З огляду на викладене, заявник не вбачає підстав для стягнення з нього в судовому порядку аліментів на утримання дітей, а тому виданий Зарічним районним судом м. Суми наказ підлягає скасуванню.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого у справі №591/795/21 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів, задоволено.

Скасовано наказ, виданий Зарічним районним судом м. Суми 16 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника податків ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 05 лютого 2021 року, у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами подана з пропуском установленого законом строку, клопотання про його поновлення було подане лише 15 червня 2021 року, яке судом першої інстанції фактично вирішено не було. Вважає, що заявником не наведено поважних причин пропуску такого строку.

Зазначає також і про те, що ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження існування обставин, на які він посилається як на нововиявлені. Покази свідків не є належними та допустимим, оскільки вони перебувають у неприязних стосунках з нею та мають до неї упереджене ставлення, що не заперечували в судовому засідання і самі свідки.

Також вважає, що за наслідками перегляду судового наказу суд мав ухвалити рішення, а не постановити ухвалу.

ОСОБА_2 у встановлений законом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про відмову у видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини сьомої статті 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплює частина третя статті 2 ЦПК України, яка встановлює, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Аналізуючи наведені норми законодавства у їх сукупності, необхідно дійти висновку про те, що цивільне процесуальне законодавство містить у відповідній главі процесуального кодексу «Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами» положення, які окремо регламентують та прямо передбачають право на оскарження судового рішення, ухваленого за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, встановлюючи, що таке судове рішення (рішення, ухвала, постанова) може бути переглянуте на загальних підставах.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»). Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства), § 57; Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства), § 65; Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії) [ВП], § 99).

ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubac v. Croatia («Зубац проти Хорватії») від 05 квітня 2018 року).

Держава має забезпечити особі додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та оскільки право на апеляційне оскарження ухвали суду про задоволення заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами врегульовано статтею 429 ЦПК України, то суд апеляційної інстанції не вправі відмовити стягувачу у перевірці її законності у встановлених процесуальним законодавством підстав.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави вважати, що право на скасування судового наказу має особа із правовим статусом боржника у справі, а стягувач за встановлених в указаній справі обставин може захистити своє порушене право на загальних підставах.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 523/5464/19.

За таких підстав колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на ухвалу Зарічного районного суду м.Суми від 02.09.2021 року про скасування судового наказу за ново виявленими обставинами підлягає апеляційному оскарженню.

Згідно з ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст.ст. 424, 426 ЦПК України.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу заявник був позбавлений можливості повідомити суд про матеріальне утримання та спільне проживання з дітьми станом на час звернення ОСОБА_1 із заявою лютий 2021 року. Також суд першої інстанції вказував і на те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що діти проживають разом з нею та не проживають з батьком. Вказане, на переконання суду першої інстанції свідчить про те, що між сторонами наявний спір щодо права вимоги стягнення аліментів на утримання дітей, а тому ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з такими вимогами в порядку позовного провадження.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про наявність підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15 липня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилися діти син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 3, 4).

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їх спільних дітей.

Боржник ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами виданого судового наказу, вказував на відсутність у заявниці права на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів, так як вони проживають разом із ОСОБА_1 , а він несе витрати на утримання дітей та приймає участь у їх вихованні.

У відповідності до приписів ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюєтьсяза рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючи до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у супереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, ОСОБА_2 не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 права на отримання аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме те, що вони з матір`ю не проживають та не перебувають на її утриманні. Показання допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такими доказами також не являються.

Зокрема, вказані свідки не проживають спільно із сторонами, перебувають з ОСОБА_1 в неприязних стосунках, а їх пояснення щодо матеріального утримання ОСОБА_2 дітей ґрунтуються виключно з чужих слів.

Слід зазначити також, що надання ОСОБА_2 в добровільному порядку коштів на утримання дітей, придбання їм продуктів харчування та речей, необхідних для їх розвитку, не є підставою для відмови у стягненні з нього аліментів на утримання дітей у судовому порядку, в тому числі і шляхом видачі судового наказу.

Не подання ОСОБА_1 доказів на підтвердження спільного проживання разом з дітьми при зверненні до суду і заявою про видачу судового наказу, на що звертає суд першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на недотримання судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді поданої ОСОБА_2 заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Зокрема, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 424, п. 6 ч. 3 ст. 426, ч. 3 ст. 427 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

В разі пропуску строку на подання заяви до заяви додається клопотання про його поновлення.

До заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що судовий наказ боржник отримав 22 лютого 2021 року (а.с. 22), про обставини на які посилається у своїй заяві, ОСОБА_2 був обізнаний станом на момент його отримання.

Проте, звертаючись до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами з порушення визначених законом строків, клопотання про його поновлення подано не було, на що не звернув уваги суд першої інстанції відкриваючи провадження по справі.

Крім того, судом першої інстанції у порядку ст. 127 ЦПК України, не було вирішено клопотання ОСОБА_2 про поновлення пропущених строків звернення до суду, яке було ним подане уже під час розгляду заяви по суті.

За встановлених обставин, переглядаючи справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що боржником ОСОБА_2 не доведено існування обставин, які у відповідності до положень ст. 423 ЦПК України є істотними та вплинули б на результати розгляду судом першої інстанції заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, а тому вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, а доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн 00 коп. за апеляційний перегляд ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 вересня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми 16 лютого 2021 року по справі №591/795/21 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок за апеляційний перегляд ухвали суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук