КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 759/9168/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року у складі судді Ул`яновської О.В.,

у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося у суд із позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення до 01.05.2018 року в розмірі 12310 грн 80 коп., заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 15920 грн 63 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16008 грн 98 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 25159 грн 18 коп., витрати пов`язані з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 33 грн та 2270 грн витрат по сплаті судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

Квартира АДРЕСА_1 в якій ОСОБА_1 споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, під'єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання.

Відповідач своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась вказана заборгованість, що і змусила позивача звернутися до суд за захистом порушеного права.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року в задоволенні позову комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Київтеплоенерго» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовано ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», справу розглянуто судом за відсутності позивача та його представника, в спрощеному позовному проваджені, проте спір підлягав розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд, при вирішенні спору не взяв до уваги положення ч.2 ст.16 ЦПК про те, що відповідачем порушено права і законні інтереси позивача та три претензії, що були подані до КП «Київтеплоенерго» не були виконані, а порушені права не поновлені.

Також вказано, що районний суд позовні вимоги в повній мірі не розглянув, висновки ґрунтуються на припущеннях, що призвело до постановлення незаконного рішення, яке суперечить принципу верховенства права.

Крім того зазначено, що відповідачем не доведено, що на позивача поширюються умови договору приєднання, оскільки будь-яких дій для укладання такого договору та згоди позивача не було, в тому числі не здійснено оплати за жодною квитанцією відповідача, а тому районним судом передчасно зроблений висновок про приєднання позивача до договору відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як убачається з матеріалів справи, позивач посилалися на те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та за вказаною адресою у нього утворилась заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг.

Позивач нарахував відповідачу заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення до 01.05.2018 року в розмірі 12310 грн 80 коп., заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 15920 грн 63 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 16008 грн 98 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 25159 грн 18 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив, що позивачем не доведено, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та що у останнього утворилася заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуги.

Такі висновки суду, колегія суддів апеляційної інстанції визнає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 1частини 1Закону № 1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року всправі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Статтею 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Звертаючись у суд із позовом та заявляючи вимоги про стягнення заборгованість з ОСОБА_1 , КП «Київтеплоенерго» на виконання свого процесуального обов`язку, не надав суду належних, і неспростовних доказів на підтвердження своїх доводів.

Так, долучені до позову докази, не містить відомостей на підтвердження того, що відповідач є споживачем його послуг за адресою АДРЕСА_1 чи є власником та проживає у вказаній квартирі.

З долученого до справи розрахунку заборгованості убачається, що заборгованість по платежах за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води кв. АДРЕСА_1 виникла з листопада 2018 року й кількість зареєстрованих у квартирі - 5 осіб (а.с.6).

Разом з тим, відповідно до даних довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за указаною адресою був зареєстрований по 16.07.2018 року ( а.с.55).

Не долучено до справи й доказів набуття відповідачем у власність спірного житлового приміщення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 89 ЦІПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції під час апеляційного провадження до справи не долучено.

За таких обставин, районним судом зроблено обґрунтовані висновки про відсутність підстав до задоволення позовних вимог за недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: