Справа № 265/518/21
Провадження № 2-з/265/2/21
У Х В А Л А

про забезпечення позову

29 січня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву адвоката Басівського Віталія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В :

26 січня 2021 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Басівський В.О., звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, якою просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема 1/3 частка трикімнатної квартира АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про права власності № НОМЕР_1 від 18.12.1996 року, інша 2 частки вказаної квартири (у пропорції по 1/3 частки на кожного співвласника) на підставі цього ж свідоцтва про права власності №45417 від 18.12.1996 року належали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 04.04.2020 з приводу прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Кудлаєва О.О., проте з`ясувалося, що у власності спадкодавця вищезгадана квартира не перебуває. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2005 року ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , і визнав за нею право власності на вказану квартиру. Таким чином через помилку суду першої інстанції (коли суд вирішив долю 1/3 частки квартири, яка не належала жодній із сторін по справі) вказана квартира стала одноосібною власністю ОСОБА_3 . У подальшому відбулося відчуження вказаної квартири, а саме ОСОБА_3 , як продавець за договором купівлі - продажу від 15.06.2016 року, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 , продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 . Постановою Донецького апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 липня 2005 року про затвердження мирової угоди в частині передання у власність ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 - скасовано. 01.04.2020 відбулося чергове відчуження вказаної квартири. Так, за договором купівлі - продажу від 01.04.2020 року ОСОБА_7 продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . У зв`язку із вищевказаними обставинами суттєво було порушено переважне право заявника - ОСОБА_1 на купівлю частки у праві спільної часткової власності, закріплене у статті 362 Цивільного кодексу України, якою визначено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах. Таким чином заявник ОСОБА_1 фактично у незаконний спосіб була позбавлена своєї законної власності. На теперішній час представником заявника, готується позовна заява до нинішнього власника вказаної квартири про визнання договору купівлі - продажу квартири від 15.06.2016 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 недійсним, та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частку вказаної квартири. Посилаючись на зазначені обставини, вважає, що існує реальна загроза подальшого відчуження спірної квартири, що у свою чергу, зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Дослідивши доводи заявника ОСОБА_1 та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої заяви, виходячи з наступного.

Так, положеннями ч. 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 частини 1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до цього ж п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Метою вжиття заходів забезпечення позову у вказаному випадку є охорона матеріально - правових інтересів заявника, які гарантують у разі прийняття позитивного рішення за його позовом реальне виконання такого рішення суду. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливість у подальшому виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

З наданої заявником низки письмових документів вбачається наявність спору щодо належності завнику нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , а відмова в забезпеченні позову призведе до можливості розпорядження нинішнім власником вказаним майном ще до вирішення судом спору по суті. При цьому суд погоджується із доводами заявника щодо існування реальної загрози подальшого відчуження нерухомості третім особам, що може значно ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення у майбутньому.

Відтак, суд вважає необхідним забезпечити майбутній позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, тим самим задовольнивши пред`явлену заяву по суті.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 149, п. 1 ч. 1 ст.150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, ст. 260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Басівського Віталія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на час судового розгляду.

Копію ухвали направити для виконання до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради.

Дана ухвала на підставі ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвалу складено та підписано 29 січня 2021 року.

Суддя ___________________________________