Справа № 467/966/21
Провадежння № 2/467/323/21
03.12.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Кологривої Т.М.
за участю секретаря судового засідання - Савчук О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості
У жовтні 2021 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилався на те, що 16 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
При цьому, п.1.1.3 розділу ХХІІ ДКБО, цей договір (ДКБО), заява на приєднання, заява на встановлення (збільшення) кредиту, Паспорт споживчого кредиту, Таблиця загальної вартості кредиту та Умови користування кредитною лінією є кредитним договором, укладеним між банком та клієнтом.
Відповідно до Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою вказаної вище заяви, банк встановив на картковий рахунок відповідачки кредитний ліміт у розмірі 2 500 грн.
На підставі заяви відповідачки від 27 червня 2019 року банк встановив (збільшив) на її картковий рахунок кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн.
Але всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, відповідач з 15 квітня 2020 року добровільно платежі у рахунок погашення кредиту не здійснює, внаслідок чого станом на 08 вересня 2021 року має заборгованість перед банком на загальну суму 13 956,20 грн., із яких: 11 779,09 грн. - заборгованість за основним боргом;
05,98 грн. - комісія; 112,43 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу;
21,37 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів;
605,94 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту;
06,38 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів;
1 416,86 грн. - інфляційні втрати за несплачений основний борг;
08,15 грн. - інфляційні втрати за несплачені відсотки.
За таких обставин представник позивача просив суд стягнути вказану заборгованість із відповідачки на користь банку разом із судовим збором, що сплачений за звернення із позовом у розмірі 2 270 грн.
Спрощене провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2021 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача - фізичної особи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, що підтверджується наявними у справі даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, паралельно висловивши свою позицію щодо підтримання висунутих позовних вимог.
Відповідач в судове засідання також не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась належно двічі, що слідує із даних рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, причин свого неприбуття не повідомляла, будь - яких заяв чи то клопотань, у тому числі й по суті справи, не направляла.
У зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи.
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд установив, що 16 серпня 2018 року відповідач підписала заяву про приєднання №503684215 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
Також 16 серпня 2018 року відповідачкою було підписано Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, Паспорт споживчого кредиту та Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 16 серпня 2018 року.
Зокрема, згідно заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії відповідачі було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 500 грн., а згідно її ж заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії від 27 червня 2019 року банком було збільшено кредитний ліміт та установлено його на рівні 20 000,00 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, як у даному випадку АТ «Державний ощадний банк України».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У даному випадку установлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, оскільки відповідно до п. 1.1.3 розділу ХХІІ ДКБО це договір (ДКБО), у тому числі Заява про приєднання, Заява на встановлення (збільшення) кредиту, Паспорт споживчого кредиту, Таблиця сукупної вартості кредиту та Умови користування кредитною лінією є кредитним договором, укладеним між банком та клієнтом.
Тож, підписавши Заяву про приєднання, Заяву на встановлення кредиту від 18 серпня 2018 року, Заяву на встановлення (збільшення) кредиту від 27 червня 2019 року, Паспорт споживчого кредиту та Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту станом на 16 серпня 2018 року, відповідач уклала із банком кредитний договір та було достовірно обізнана, зокрема, про розмір установленого їй кредитного ліміту (16 серпня 2018 року - на рівні 2 500 грн. та 27 червня 2019 року - на рівні 20 000 грн.) та про основні умови кредитування, як то, строку кредитування (60 місяців), розміром процентної ставки (38 % річних), типом процентної ставки (фіксована) та реальною річною процентною ставкою (45,32%).
В ході аналізу наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача, судом було установлено, що остання користувалась наданими їй кредитними коштами, проте, своїх зобов`язань щодо їх своєчасного і у повному обсязі повернення належно не виконала, внаслідок чого відповідач заборгувала банку 13 956,20 грн., із яких: 11 779,09 грн. - заборгованість за основним боргом; 05,98 грн. - комісія; 112,43 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 21,37 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 605,94 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 06,38 грн. - 3% річних на несплачені проценти; 1 416,86 грн. - інфляційні втрати за несплату основного боргу та 08,15 грн. - інфляційні втрати за несплату процентів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає детальним, правильним та, відповідно, обґрунтованим.
Отже, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Тому вирішуючи його по суті, суд ураховував наступне.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
А згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.
Факт отримання кредиту відповідачкою у банку та використання нею цих коштів достовірно підтверджений матеріалами справи, зокрема, випискою по її рахунку.
При цьому, є дійсним розмір заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 11 779,09 грн., що підтверджується, окрім виписки по рахунку, й розрахунком існуючої за відповідачкою заборгованості.
А тому вимога у цій частині є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.
Те ж саме стосується й вимоги про стягнення комісії у розмірі 05,98 грн. та пені за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів.
Зокрема, за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею ж, при цьому, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У даному випадку установлено, що відповідач мала зобов`язання перед банком щодо повернення основного боргу та сплати процентів за користування кредитними коштами, які виконувала неналежно та несвоєчасно, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, що має наслідком стягнення на його користь пені.
Зокрема, при укладенні договору сторони обумовили (підписаний відповідачкою Паспорт споживчого кредиту), що наслідок прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором є сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та /або сплати процентів за користування кредитом та/або сплати суми комісійної винагороди, але не більше 15% суми простроченого платежу.
Сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором про споживчий кредит.
Тому пеня за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 112,43 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів у сумі 21,37 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
Обґрунтованими суд вважає й вимоги про стягнення платежів згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.
Так, за частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що наданий позивачем розрахунок заборгованості щодо розміру 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів, а так само й інфляційних втрат є вірним, то у цій частині позов також підлягає до задоволення.
При цьому, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідачем не спростований.
Загалом, з мотивів, що наведені вище, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними відповідачкою через неналежне виконання нею умов кредитного договору, а тому цей позов є обґрунтованим і підлягає до повного задоволення.
Стосовно ж стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у розмірі 2 270 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 270 грн. судового збору.
На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 279 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Миколаївського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива