ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/489/20

Головуючий у першій інстанції - Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/147/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування шкоди,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів,

час проголошення рішення - 14 год. 00 хв,

дата складення повного тексту рішення суду першої інстанції - 14 вересня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), в якому просив стягнути з ДКСУ за рахунок Державного бюджету України на його користь 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн на відшкодування сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, шляхом списання вказаних сум з єдиного казначейського рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

У мотивування заявлених вимог зазначав, що 19 квітня 2017 року працівниками поліції відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у розмірі 425 грн. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2017 року провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Постановою начальника УПП у м. Чернігові від 23 березня 2017 року скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19 квітня 2017 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Указує, що з 03 травня 2001 року до 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України. За фактами складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП та постанови за ч. 1 ст. 126 КУпАП було проведено службове розслідування, за результатами якого винесено наказ від 19 квітня 2017 року № 756 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а згодом - наказ від 21 липня 2017 року № 185 о/с про звільнення його зі служби в поліції з 24 липня 2017 року.

На думку позивача, він має право на відшкодування як майнової, так і моральної шкоди у зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Так, завдана позивачу моральна шкода, яку він визначив у розмірі 100 000 грн, полягає у моральних стражданнях, оскільки він вимушений був у судовому порядку доводити свою невинуватість у скоєнні адміністративних правопорушень з метою доведення неправомірності дій працівників патрульної поліції, відстоювати свою честь та гідність, оскаржувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, через неправомірні дії працівників патрульної поліції його було звільнено зі служби.

Зазначає також, що протиправними діями працівників поліції йому була завдана майнова (матеріальна) шкода у розмірі 10 000 грн, сплачена адвокату за участь у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо нього, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 09 червня 2017 року.

Ухвалою від 02 червня 2020 року Чернігівський районний суд Чернігівської області залучив до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі ДКСУ про відшкодування шкоди, у якості співвідповідача, Департамент патрульної поліції (а.с. 59-60).

Рішенням від 08 вересня 2020 року Чернігівський районний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував, що дії працівників УПП м. Чернігова, які полягали у складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставами для відшкодування моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, а також скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Указує на помилковість висновку районного суду про відсутність у діях працівників УПП м. Чернігова винних дій при складанні протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 126, 130 КУпАП.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної служби, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не свідчить про неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки за змістом ст.ст. 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну поліцію» Департамент патрульної служби, у тому числі і його посадові особи територіального (відокремленого) підрозділу Управління патрульної поліції Чернігівської області ДПП, не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування, а отже, не можуть бути суб`єктом відповідальності за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено протиправність дій заподіювача шкоди (визнання незаконними дій), наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 19 квітня 2017 року інспектором роти № 2 БУПП у м. Чернігів ДПП молодшим лейтенантом поліції Жуком С.І. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у розмірі 425 грн. (а.с. 15, 19).

Постановою начальника УПП у м. Чернігові від 23 травня 2017 року скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 115937 від 19 квітня 2017 року за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 20-21).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2017 року провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 17-18).

Наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 19 квітня 2017 року № 756 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, поширеного на поліцейських Законом України «Про Національну поліцію», невиконання вимог ПДР України, ст. 16 України «Про дорожній рух», а також вимог «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, в частині керування 19 квітня 2017 року транспортним засобом без посвідчення водія, з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження медичного огляду (освідування) у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 11-12).

Відповідно до копії витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 21 липня 2017 року № 185 о/с, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції 24 липня 2017 року за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 13).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року (справа № 825/1223/17), яка залишена без змін постановою Верховного суду від 19 червня 2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для відшкодування шкоди є, зокрема, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні правила про відкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень). Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені вони особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18) .

Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб ДПП у м. Чернігові, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є помилковим.

За змістом статті 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Stankovv. Bulgaria», заява № 68490/01, рішення від 12 липня 2007 року).

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що позивачу незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, тимчасовим вилученням транспортного засобу завдано моральної шкоди, яку, зважаючи на доводи позову, характер спричинених моральних страждань та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, суд оцінює у розмірі 5 000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди у більшому розмірі належними доказами не доведено.

Так, термін адміністративного провадження у суді становив лише 3 місяці, постанову у справі про адміністративне правопорушення за притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, за скаргою ОСОБА_1 скасовано відповідачем у травні 2017 року. Доказів сплати за цією постановою штрафу позивач не надав. Посилання ОСОБА_1 на те, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності він був звільнений зі служби, не можуть бути підставою для стягнення моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі, оскільки правомірність його звільнення вже перевірялась адміністративним судом і порушень закону в діях відповідача не встановлено, а у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними і скасування наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на посаді старшого уповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції, стягнення грошового забезпечення відмовлено.

Апеляційним судом відхиляються доводи відповідача про те, що відсутні підстави для задоволення позову, з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади, оскільки за обставинами подій, які відбулись 19 квітня 2017 року відповідачем на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн, проте згодом указана постанова за скаргою позивача начальником УПП у м. Чернігові ДПП капітаном О. В. Леоновим була скасована з посиланням на недоведеність вини ОСОБА_1 .

Отже, сам відповідач констатував безпідставність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Суд вважає, що відсутність судового рішення, яким дії відповідача визнані неправомріними, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки оцінка правомірності дій працівників патрульної поліції в ході притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності може бути здійснена судом в ході вирішення даного спору.

Вирішуючи питання про те, яким чином позивачу має бути відшкодовано моральну шкоду, апеляційний суд виходить з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних відносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів з державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба (Казначейство України), яка, зокрема. Здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VІ, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. В межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відповідно немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушеннята за своєю суттю є регламентацією способу і порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах , а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої плати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Отже, завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована з Державного бюджету України.

Проте, на думку апеляційного суду, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача майнової (матеріальної шкоди) у виді понесених витрат на правову допомогу. Так, правовою підставою цих заявлених вимог позивачем визначено п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення. Згідно із ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами, зокрема, Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу відповідача відносно того, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, а протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складено не в межах оперативно-розшукових дій. Отже, у даній справі Департамент патрульної поліції Національної поліції України не являється суб`єктом відповідальності саме за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно норми цього закону не можуть бути застосовані як правова підстава для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у виді витрат на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги наведене, рішення суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2020 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) грн моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2021 року.

Головуюча: Судді: