Справа № 530/683/19
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
04.02.2021 м. Зіньків
Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В., при секретарі Стрілець Л.Г. розглянувши в судовому засіданні заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Грущанського В.О. про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Воскобійники про стягнення заборгованості по орендній платі за землю та розірвання договору оренди землі,-
Зіньківським районним судом Полтавської області 28.01.2021 року винесено рішення по справі № 530 /683/19 за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Воскобійники про стягнення заборгованості по орендній платі за землю та розірвання договору оренди землі, позовні вимоги складались із вимог про стягнення із відповідача 40 980 гривень орендної плати за 2017 2019 роки та були задоволені частково , а саме договір оренди земельної ділянки був розірваний з припиненням обтяження речових прав на нерухоме майно та стягнуто з відповідача орендну плату за 2017 рік в частині її недоплати в сумі 8797 гривень 32 копійки .
Відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат , які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи , встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів , рахунків тощо ) .Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву . У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Адвокатом Грущанським В.О. така заява була подана до суду 27.01.2021 року в розумінні вище зазначеної статті , та сама заява про надання доказів понесених витрат на правову допомогу була подана до суду в строк , а саме 02.02.2021 року , що є підставою для винесення судом додаткового рішення по справі.
При винесенні рішення 28.01.2021 року не було вирішено питання про стягнення судових витрат, а представник позивача по справі адвокат Грущанський В.О. подав заяву до суду та прохав покласти на відповідача та стягнути судові витрати , а саме судовий збір , витрати на проведення судової експертизи та витрати на правову допомогу. Також адвокат зазначає, що з огляду на задоволені позовні вимоги частково просить розподілити судові витрати пропорційно до задоволених вимог не менше 2/3 частини від усіх понесених витрат , оскільки вимога була про стягнення орендної плати за 3 роки , а також розірвання договору оренди ( ціна позову за який рахується як сукупний розмір орендної плати за 3 роки ) відмовили у стягненні орендної плати за 2018 та 2019 роки , всього за 2 роки , тобто всього 1/3 від загальної ціни позову .
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1;стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).
Враховуючи заяву представника позивача адвоката Грущанського В.О. якою прохав прийняти заяву про надання доказів понесених витрат на правничу допомогу в розумінні ст. 141 ч. 8 ЦПК України , суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного : відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат , пов`язаних з розглядом справи . Розмір судового збору , порядок його сплати , повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат пов`язаних з розглядом справи , належать витрати пов`язані із залученням свідків , спеціалістів , перекладачів , експертів та проведення експертизи , також в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати , пов`язані з розглядом справи , покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою ОСОБА_1 при поданні позову 22.05.2019 року було сплачено судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок ( том 1 а.с. 1) , в розумінні ст. 176 п. 8 ЦПК України з якого вбачається, що у позовах про розірвання договору найму ( оренди) або договору найму ( оренди) житла сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку , що залишилось до кінця дії договору , але не більше ніж за три роки , що узгоджується із сумою заявлених , в подальшому збільшених позовних вимог та сумою сплаченого судового збору. З рахунку № НОМЕР_1 від 19.12.2019 року ( том.1 а.с. 153) та копією квитанції про сплату коштів на проведення експертизи , вбачається, що позивачка ОСОБА_1 сплатила за проведення судової експертизи 5 495 гривень 00 копійок ( том 1 а.с. 181) . В позовній заяві зі збільшеними позовними вимогами позивачкою ОСОБА_1 зазначено , що попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат , які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи 4000 гривень на правничу допомогу та 10 000 гривень які очікує понести з розрахунку сплати 1000 гривень за час роботи адвоката , витрати на експертизу та судовий збір. ( том 3 а.с. 31)
Суд зазначає, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 складались із двох вимог про розірвання договору оренди з припиненням обтяження речових прав на нерухоме майно про стягнення із відповідача 40 980 гривень орендної плати за 2017 2019 роки , судом ці вимоги були задоволені частково , а саме договір оренди земельної ділянки був розірваний з припиненням обтяження речових прав на нерухоме майно та стягнуто з відповідача орендну плату за 2017 рік в частині її недоплати в сумі 8797 гривень 32 копійки, також суд зазначає , що орендна плата за 2018та 2019 роки була сплачена позивачці тільки у жовтні 2020 року , а цивільна справа за позовом розглядалась судом в іншому складі з 22.05.2019 року , то суд прийшов до висновку, що оскільки одна позовна вимога задоволена повністю і становить 50 % , а друга позовна вимога задоволена на 33 % , суд прийшов до висновку , що це в сукупності становить 83% .
Цивільне судочинство об`єднано основоположним принципом, що полягає у забезпеченні відшкодування витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення. До складу таких витрат входять, у тому числі, і витрати на правничу допомогу , питання розподілу понесених сторонами спору витрат на правничу допомогу фактично лежить у площині судової практики: так, незважаючи на наявність детально регламентованого процесуального порядку їх відшкодування, остаточне рішення про конкретну суму грошових коштів, що підлягатиме компенсації, приймається судом. Отже, оцінюючи перспективу відшкодування витрат на правничу допомогу у рамках кожного окремого судового спору, слід не лише дотримуватися процесуального алгоритму розподілу таких витрат, але і брати до уваги правові висновки Верховного Суду. Через призму актуальної судової практики та норм процесуального законодавства України окреслено перелік документів, необхідних для підтвердження понесення витрат на правничу допомогу. Насамперед слід зауважити, що процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правову допомогу передбачає подання стороною судового процесу: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом із першою заявою по суті спору відповідно до статей 134 ЦПК України доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення (у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно з положеннями статей 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). І хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката , то за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі але все ж таки до уваги береться принцип співмірності . А беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Також Верховний Суд роз`яснив, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. ( Постанова КГС ВС від 09.07.2019 року у справі №923/726/18)
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, суд,
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги або через Зіньківський районний суд Полтавської області.
Суддя - Ситник О.В.