Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
26 листопада 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючої судді Миколаєнко Т.А.,
за участі: секретаря судового засідання Хандусь І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якій просить суд прийняти рішення, яким:
- стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття;
- стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не перебували у зареєстрованому шлюбі. За спільною заявою позивача та відповідача, поданою до органу реєстрації на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України, відповідач визнав себе батьком ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний запис у свідоцтві про народження дитини. Син сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та ставить позивача і сина у скрутне матеріальне становище. Також, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказує на те, що вона не має змоги працювати, оскільки займається доглядом за малолітньою дитиною, а її доходи не забезпечують а ні їй, а ні дитині прожитковий мінімум, встановлений законом. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що оскільки відповідач є працездатною особою та має регулярний і достатній щомісячний заробіток, - він має змогу сплачувати аліменти як на її утримання, так і на утримання їхнього спільного сина.
Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін 10 листопада 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 23-25/.
Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.
Відповідача було повідомлено про вказаний позов, шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за фактичним місцем його проживання, зазначеним у заяві від 22 вересня 2021 року /а.с. 18/.
Крім того, на прохання відповідача, висловлене ним у вказаній вище заяві, 29 жовтня 2021 року копію позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду було додатково направлено на його особисту електронну адресу /а.с. 28/.
08 листопада 2021 року, у межах строку, встановленого судом, від відповідача ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив про те, що твердження позивача про його ухилення від виконання своїх обов`язків по утриманню сина ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки, починаючи з моменту встановлення факту вагітності ОСОБА_1 та народження їхньої спільної дитини, він постійно матеріально підтримував свого сина та позивача, яка ніколи на являлася і не являється його дружиною, тобто не перебувала і не перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі, а також ніколи не вела з ним спільного господарства, так як вони не проживали разом. На підтвердження своїх слів відповідач надав копії виписок з банківського рахунку на загальну суму 148 603 грн 69 коп., з яких вбачається, що остання виплата відбулась 17 травня 2021 року. Крім того, відповідач зауважив, що на забезпечення сина ним особисто надавалися позивачу готівкові кошти у національній та іноземній валюті, а також речі, необхідні для повноцінного забезпечення розвитку дитини. Причиною затримки у наданні матеріальної підтримки є те, що влітку цього року він переїздив до нового місця проживання у місто Вишгород Київської області. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, відповідач визнав у повному обсязі. Що ж до стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначив, що умовою виникнення права на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, є проживання однією сім`єю протягом тривалого часу. Оскільки з ОСОБА_1 вони не перебували і не перебувають у зареєстрованому шлюбі, ніколи не вели спільного господарства та не проживали разом; зважаючи на те, що сину виповнився 1 рік 7 місяців і ОСОБА_2 у повній мірі може забезпечити влаштування дитини в заклад позашкільної освіти, як військовослужбовець, а позивач може повернутися до своєї роботи в органах Державної податкової служби України, тобто бути працездатною; а також враховуючи той факт, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (із 01 липня 2021 року 1 006,50 грн), а розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить 1 854 грн (станом на листопад 2021 року); то стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), що становить близько 4 000 грн, відповідач вважає достатнім для утримання як дитини, так і позивача /а.с. 24-31/.
Відзив долучено судом до матеріалів справи.
10 листопада 2021 року, з метою не допущення порушення права позивача на подачу відповіді на відзив, проведення розгляду справи відкладено до 26 листопада 2021 року.
11 листопада 2021 року, у межах строку, встановленого судом, на електронну адресу суду, а 12 листопада 2021 року безпосередньо до канцелярії суду, представником позивача адвокатом Колотило Л.М. подано відповідь на відзив, у якій остання не погодилася з доводами відповідача та наголосила на тому, що відповідно до частини 2 статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Оскільки син сторін у справі проживає з позивачем, яка ніде не працює та займається доглядом за малолітньою дитиною, інших доходів не має та потребує матеріальною допомоги від відповідача, який, у свою чергу, отримує регулярний і достатній щомісячний заробіток, інших утриманців у розумінні закону не має і стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, представник позивача просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі /а.с. 47, 49/.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини 5 статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 1106 від 24 березня 2020 року. Його батьками записані: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_1 від 24 березня 2020 року, виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /а.с. 2/.
Згідно з довідками виконавчого комітету Мошнівської сільської ради (Байбузівський старостинський округ) № 549 та № 550 від 31 серпня 2021 року, позивач у справі ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 із 31 серпня 2021 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 7, 8/.
Відтак, суд констатує, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.
Зі змісту позовної заяви встановлено та не спростовано відповідачем, що позивач не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб сина, а також витрат на забезпечення його життєдіяльності.
Крім того, позивач вказує, що не має змоги працювати, так як дитина потребує постійного догляду, інших доходів не має та потребує матеріальною допомоги від відповідача, оскільки її доходи не забезпечують їй та дитині прожитковий мінімум, встановлений законом.
Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.
Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.
Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 % заробітної плати боржника.
Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Суд констатує, що відповідач має обов`язок по утриманню свого малолітнього сина, та дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення.
При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останнього, а також про наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина та не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно із частинами 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частин 5, 6 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, визнання позову відповідачем у цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом.

З огляду на вказане, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Саме такий розмір аліментів, на думку суду, у повній мірі може забезпечити дитині належний рівень життя та умови для розвитку, які гарантовані державою.
Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на особисте утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає таке.
Статтею 48 Конституції України закріплено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Нормами частин 2, 4 статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини 2 статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
За змістом частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно з приписами частини 4 статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною 2 статті 77 СК України передбачено, що за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.
За змістом частин 1, 2 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Із аналізу вказаних норм матеріального закону можна дійти висновку, що жінка, яка не перебувала та не перебуває у шлюбі з батьком дитини, має право на утримання від останнього в разі проживання з нею їхньої дитини, за умови, що вона здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, а чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов`язковою умовою для їх стягнення.
Як уже зазначалося, судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Син сторін фактично проживає з матір`ю, яка ніде не працює та здійснює догляд за дитиною, що не спростовано відповідачем.
У свою чергу, відповідач є працездатним, має регулярний і достатній щомісячний заробіток, що свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу.
Доведеність батьківства відповідача стосовно народженої від нього позивачем дитини породжує обов`язок останнього з її утримання, а також з утримання матері дитини, оскільки вона не має самостійного доходу та потребує матеріальної допомоги.
При цьому суд зважає на те, що відповідач не лише не заперечує проти того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сином, а й стверджує, що, починаючи з моменту встановлення факту вагітності ОСОБА_1 , добровільно постійно матеріально підтримував свою дитину та позивача.
Посилання відповідача на частину 1 статті 91 СК України не є коректним та не може бути взято до уваги судом, оскільки спірні правовідносини у даному випадку врегульовано частиною 2 статті 91 СК України.
Відтак, доводи відповідача про те, що у позивача не виникло право на утримання, оскільки вони з ОСОБА_1 не перебували і не перебувають у зареєстрованому шлюбі, ніколи не вели спільного господарства та не проживали разом, є хибними.
Згідно з частинами 8-10 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.
Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
За приписами частини 1статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, до досягнення дитиною трирічного віку.
Водночас, виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги у цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною трирічного віку.
На підставі пункту 7 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за двома вимогами немайнового характеру в розмірі 1816 грн 00 коп.
Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією ООН про права дитини, статтями 7, 24, 55, 74, 75, 79, 80, 84, 141, 150, 155, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 280-283, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом, тобто з 14 вересня 2021 року, та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом, тобто з 14 вересня 2021 року, та до досягнення малолітньою дитиною сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
У решті заявлених вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах сум платежів за один місяць.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .
Суддя: Т. А. Миколаєнко