ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 20 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав 9000,00 доларів США з відсотковою ставкою 12,99 % річних. ОСОБА_1 уклала договір поруки і зобов`язалася погашати борг боржника. В зв`язку із порушенням позичальником взятих кредитних зобов`язань, утворилась заборгованість, яка становить 29 415,60 доларів США.

Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року задоволені позовні вимоги банку та стягнуто на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2007 року в сумі 879080,51 грн. (що складає 41806.24 доларів США), з яких: по кредиту сума заборгованості 376534,31 грн. (еквівалентно 17906.76 доларів США), заборгованість по відсоткам 242002,08 грн. (еквівалентно 11508.84 доларів США), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 213778,97 грн. (еквівалентно 10166.64 доларів США), штраф за порушення умов кредитного договору 46765,15 грн. (еквівалентно 2224 долари США).

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка заперечує про укладення кредитного договору за № 8/2007/980-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року, який був укладений на суму кредиту в розмірі 9000,00 доларів США. Апелянт зазначає, що в позовній заяві Банк посилається на кредитний договір № 8/2007/980-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року, тоді як на підтвердження позовних вимог позивач надає копію кредитного договору за № 8/2007/840-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року. Крім того, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість розрахована з суми кредиту 22240,00 доларів США, тоді як в позові Банк вказує на суму кредиту 9000,00 доларів США. Також апелянт вказує на те, що договір поруки не відповідає заявленим вимогам, так як в цьому договорі поручитель поручився за виконання позичальником умов кредитного договору № 8/2007/840-К/2034-АП, тоді як в позові - № 8/2007/980-К/2034-АП, сума поруки 22 240,00 доларів США, а в позові 9000,00 доларів США та дата повернення кредиту до 19 листопада 2014 року, а в позові 20 червня 2022 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.

Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, так як він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в позовні заяві Банк посилається на факт укладення між ним та ОСОБА_3 кредитного договору № 8/2007/980-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року, за яким останній отримав кредит у розмірі 9000,00 доларів США зі сплатою 12.99% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 20 червня 2022 року.

Крім того, Банк у позові зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань по вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 20 листопада 2007 року було укладено договір поруки, згідно умов якого остання взяла на себе зобов`язання відповідати по кредитним зобов`язанням ОСОБА_3 та разом з ним нести солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вказаних позовних вимог Банком до позову надані копії: договору Автопакет 8/2007/840-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року, за яким ОСОБА_3 отримав 22240,00 доларів США з терміном погашення до 19 листопада 2014 року та договору поруки від 20 листопада 2007 року, за яким ОСОБА_1 поручилась перед Банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору Автопакет 8/2007/840-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Банку, оскільки жоден із наданих позивачем документів не містить підтвердження факту укладення з відповідачами кредитного договору № 8/2007/980-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року та відповідно договору поруки, за яким поручитель зобов`язався перед банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що витікають, саме з договору № 8/2007/980-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у порушення норм матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь Банку кредитної заборгованості, так як доказів укладення між сторонами кредитного договору № 8/2007/980-К/2034-АП від 20 листопада 2007 року та відповідного договору поруки Банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було, а тому позов є недоведеним.

Такими чином, оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5481,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5481,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко