Номер провадження: 22-ц/813/2198/21
Номер справи місцевого суду: 497/1315/19
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Болградського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, яким просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на об`єкт рухомого майна - торгівельний кіоск, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на розі з АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що вона володіє ним вже вісім років (а.с 1-20).

07 жовтня 2019 року рішенням Болградського районного суду Одеської області (головуючий-суддя Кравцова А.В.) позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку набувальної давності задоволено в повному обсязі. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на торгівельний кіоск, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с 32-33).

17 серпня 2020 року заступник прокурора Одеської області (участі у розгляді справи у суді першої інстанції не приймав) засобами Укрпошти направив апеляційну скаргу на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року. Апелянт вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку апелянта, на підставі українського законодавства та рішення Конституційного суду від 08.04.1999 №-рп/99 прокуророві надаються права здійснення представництва інтересів держави у суді в порядку, передбаченому процесуальним законом, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом іншої особи. Апелянт пояснює, що органу місцевого самоврядування було відомо про розташований на АДРЕСА_1 , про торгівельний кіоск, який там розташований. Однак, незважаючи на відмову в 2018 року у наданні згоди на його розміщення на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності, орган місцевого самоврядування не вжив заходів щодо оскарження судового рішення, що свідчить про бездіяльність вказаного органу. На думку апелянта, така позиція органу місцевого самоврядування свідчить про неналежне здійснення ним, як компетентним органом, захисту інтересів держави, що підтверджує обґрунтованість представництва держави. Апелянт вказує на те, що для набуття права власності за давністю володіння, необхідно дотримуватися спеціальних умов. На думку апелянта, позивачці було відомо про те, що вона заволоділа чужим майном, а також вона була обізнана про відсутність підстав для набуття права власності на нього. Апелянт просить рішення Болградського районного суду Одеської області скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження в даній справі було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

17.11.2020 до апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Так, позивач зазначала, що необхідність обґрунтування прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, зокрема шляхом зазначення та доведення відсутності органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у відповідній сфері або неналежного виконання таким органів повноважень є обов`язковою умовою для виникнення у прокурора права на звернення до суду в інтересах держави. При цьому, позивачка зазначає, що з огляду на зміст позовних вимог, доводи апелянта щодо питання порушення земельних інтересів держави є безпідставними. Також, позивач зазначає, що відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На думку позивача таким чином відповідач висловив свою позицію щодо спору, а тому посилання апелянта на бездіяльність відповідача як уповноваженого органу не знайшли свого підтвердження. Позивач зауважила, що з врахуванням відсутності претензій позивачки на земельну ділянку в контексті приписів ст. 120 ЗК України, відсутності можливості реалізації права набуття права на земельну ділянку або права користування нею без наявного права на об`єкт, що на ній розташований, не дає підстав стверджувати про порушення земельних прав держави. Тому, позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачем доказів, які нічим не спростовані, вона більш, ніж п`ять років володіє добросовісно вказаним рухомим майном - торгівельним кіоском, що належав Дочірньому підприємству «Болградський м`ясокомбінат» Закритого акціонерного товариства «Одеський м`ясокомбінат», оскільки при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність в неї підстав для набуття права власності; володіння її було відкритим, оскільки вона не приховувала факт перебування майна в її володінні, і воно було безперервним, оскільки не переривалось протягом всього строку набувальної давності - більш, ніж п`ять років. Позивачем доведено наявність всіх вказаних умов, а тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За обставинами даної справи предметом позову була матеріально-правова вимога позивача про визнання за нею права власності на рухоме майно торговельний кіоск, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Факт того, що спірне майно є саме рухомим майном підтверджується, в тому числі, рішенням виконкому Болградської міської ради від 22.05.2018 року №193, яким позивачу відмовлено в наданні згоди на розміщення її тимчасової споруди торговельного призначення, у зв`язку з тим, що її кіоск заважає ремонту доріг (а.с.18). Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту (ч. 2 ст. 28 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Спірні правовідносини в даній справі врегульовані ч. 3 ст. 344 ЦК України, відповідно до якої якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Як роз`яснив ВССУ в постанові № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З матеріалів справи вбачається, що спірне рухоме майно було передано відповідачу Дочірнім підприємством «Болградський м`ясокомбінат» Закритого акціонерного товариства «Одеський м`ясокомбінат» (ЗАТ «ОМК) на підставі договору оренди № О 22-1216 від 21.06.2010 (а.с.12).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Болградський м`ясокомбінат» ЗАТ «ОМК» припинено 03.10.2014 за судовим рішенням 22.09.2014 у зв`язку з визнанням її банкрутом (справа № 5017/982/2012, Господарський суд Одеської області) (а.с. 15-17).

Відповідно до п. 3.1.8 Класифікації організаційно-правових форм господарювання Державного класифікатора України № ДК 002:004 дочірнє підприємство підприємство, єдиним засновником якого є інше підприємство (підприємство, залежне від іншого) (п. 2.24 Класифікатора в попередній редакції).

Відповідно до ст. 140 ГК України джерелами формування майна суб`єктів господарювання є грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи за фінансовими інструментами та ін.

Відповідно до ч. 12 ст. 111 ЦК України майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом.

В контексті наведеного після ліквідації Дочірнього підприємства «Болградський м`ясокомбінат», розпорядником його майна, яке залишилось після процедури ліквідації є Закрите акціонерне товариство «Одеський м`ясокомбінат» (ЗАТ «ОМК).

Однак, за обставинами даної справи, суд першої інстанції не залучив Закрите акціонерне товариство «Одеський м`ясокомбінат» (ЗАТ «ОМК) до участі в справі.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц).

Апеляційний суд зауважує, що готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду (п. 2 постанова пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року).

Вказані дії суддя вчиняє в порядку ст. 197 ЦПК України. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Постанова Пленуму Верховного Суду від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», а саме п. 8 містить роз`яснення щодо можливості залучення до участі у справі співвідповідача, а саме можливості даного залучення лише за клопотанням позивача, проте якщо позивач із зазначеним клопотанням до суду не звертається, суд повинен відмовляти у задоволенні позовних вимог, що стосуються не залучених осіб. Апеляційний суд позбавлений права змінювати процесуальний статус учасників, а також притягувати осіб, які не приймали участь в розгляді справи в суді першої інстанції.

Отже, з врахуванням наведеного, оскільки до участі в справі не було залучено належного відповідача - Закрите акціонерне товариство «Одеський м`ясокомбінат» (ЗАТ «ОМК), а апеляційний суд позбавлений права на залучення належного відповідача на даній стадії, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Одночасно, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з відповідним позовом до належних відповідачів.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та помилково застосував норми процесуального права, апеляційний суд відповідно до ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове, яким відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності в порядку набувальної давності залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

30.11.2021 року м. Одеса