Справа № 266/2130/20
Провадження № 2/266/124/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Федотової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Топузової К.Р.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Конишева А.Г., представника відповідача ГУНП в Донецькій області -Задоєнко О.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні з в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області , Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, відшкодування витрат на правничу допомогу

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з держави України в особі ГУНП в Донецькій області та Державної казначейської служби моральну шкоду в розмірі 10000 грн., яка їй була спричинена внаслідок незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила наступне. 22.10.2019 року старшим інспектором ювенальної превенції СП Мангушського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №211417 за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 07.02.2020 року Першотравневим районним судом Донецької області була ухвалена постанова, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 17.02.2020 року.

Вважає, що інспектор ювенальної превенції СП Мангушського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області порушив її права та завдав їй моральну шкоду виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» - держава ,відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями скоєного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими скобами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Збитки, спричинені старшим інспектором ювенальної превенції СП Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області майором поліції Тітішовим О.А. , як працівником, який виконував свої обов`язки відповідно до наданих законодавством повноважень і в рамках Закону України «Про національну поліцію», компенсуються державою за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Вважає, що необґрунтоване та незаконне складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 cт. 184 КУпАП, що встановлено постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 07.02.2020 року, свідчить про незаконність дій посадової особи, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження.

Вказані дії спричинили їй шкоду, тому як вона була вимушена звернутись до адвоката для надання правової допомоги з захисту своїх прав у суді, витрачати свої гроші та час для відвідування судових засідань та доказувати перед судом свою невинуватість. Витрати на правничу допомогу складають 2700грн.

Таким чином ,складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП, спричинило їй моральну шкоду, яка виразилася у душевному хвилюванні за свій авторитет в очах родини, друзів та своїх колег по роботі. Моральну шкоду, яка їй була спричинена , оцінює у 10 000 грн.

У зв`язку з чим, просила суд стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України та ГУНП в Донецькій області за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Ухвало Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.04.2020 року було витребувано з Відділу ведення державного реєстру виборців Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.05.2020 року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди.

03.06.2020 року представник ГУНП в Донецькій області, надав до суду відзив в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки.

16.08.2020 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Конишев А.Г. надав відповідь на відзив.

23.06.2020 року від представника ГУНП в Донецькій області до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні від 03.07.2020 року задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Конишева А.Г. про витребуванні з Першотравневого районного суду Донецької області справи про адміністративне правопорушення №241/2274/19 за ч.1 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_1

28.08.2020 року від представника ГУНП в Донецькій області надійшло заперечення на клопотання про приєднання доказів.

04.09.2020 та 23.10.2020 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Конишев А.Г. надав до суду клопотання про приєднання доказів.

23.10.2020 представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Конишев А.Г. надав додаткові письмові пояснення.

29.10.2020 року від представника ГУНП в Донецькій області надійшло заперечення на додаткові пояснення представника позивача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 надала свої пояснення у відповідності до обставин, які викладені в позові . Додатково в обгрунтування своїх вимог,щодо відшкодування моральної шкоди , пояснила,що даний випадок ганебно вплинув на її кар?єрний зріст. В той час коли розглядалась адміністративна справа у суді, вона подала документи на зайняття вакантної посади, яка була вища за ту,яку вона займає. За результатами конкурсу їй було відмовлено, але вона вважає,що дана відмова була пов?язана зі складеним відносно неї адміністративним протоколом. Просила позов задовольнити у повному обсязі . В подальшому позивачка надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Конишев А.Г. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надав пояснення аналогічні з поясненнями позивачки.

Представник відповідача ГУНП в Донецькій області - Задоєнко О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, надав пояснення аналогічні наданим запереченням. В обгрунтування своїх заперечень посилався на практику ВСУ та ВС.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області в судове засіданні не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи також не скористався своїм правом на подання відзиву.

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволені її позовних вимог з наступних підстав.

22.10.2019 року старшим інспектором ювенальної превенції СП Мангушського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №211417 за ч. 1 ст. 184 КУпАП. (а.с.7)

Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 07.02.2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 17.02.2020 року. (а.с.10-12)

Згідно копія справи про адміністративне правопорушення №241/2274/19 за ч.1 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_1 ,витребуваної Приморським районним судом м. Маріуполя, встановлено, що згідно протоколу серії ГП №211417 від 22.10.2019 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до постанови Першотравневого районного суду Донецької області від 07.02.2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 3 ст. 82 ЦПК України також передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною 6 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу).

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Вказаний висновок також викладений в Постанові Верховного суду від 27.06.2018 року у справі № 640/17380/16-ц.

В постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц зазначено наступне.

Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, не є доказом заподіяння їй моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Тому позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від судового збору при зверненні з позовом, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.2,12,13,76-82,89,133,137,141,247,258,259,263-265 ЦПК України, ст. ст.19,56 Конституції України, ст. ст.16,23,1173,1174,1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області , Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 2 700(дві тисячі сімсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) місце реєстрації: АДРЕСА_1

відповідач - Головне управління Національної поліції в Донецькій області ,юридична адреса: м. Маріуполь, проспект Нахімова ,86 ( )

відповідач - Державна казначейська служба України ,юридична адреса: м. Київ, вулиця Бастіонна б.6 ()

Суддя Федотова В. М.