Єдиний унікальний номер 243/9443/19
Номер провадження 22-ц/804/217/21
Головуючий у 1 інстанції Мірошниченко Л.Є. Єдиний унікальний номер 243/9443/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/217/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії, (головуючий у 1 інстанції суддя Мірошниченко Л.Є., повний текст рішення складено 15 жовтня 2020 року),

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії по спростуванню недостовірної інформації.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 2012 року вона обіймає посаду головного лікаря комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради. 03 червня 2019 року відповідач ОСОБА_2 , якій на той час працював заступником головного лікаря, звернувся до голови Слов`янської районної ради Донецької області з заявою про проведення розслідування фактів корупції з її боку та виклав в заяві недостовірну інформацію.

Вважає, що висловлення відповідача, викладені в заяві від 03.06.2019 є прямою образою і не можуть бути сприйняті як оціночні судження, критика чи інший мовний засіб, принижують її честь і ділову репутацію. Звернення відповідача із відповідною заявою є доказом розповсюдження ним інформації, достовірність якої нею оспорюється.

У зв`язку з чим, просила суд зобов`язати відповідача спростувати викладену у листі неправдиву інформацію шляхом направлення іншого листа на адресу голови Слов`янської районної ради Донецької області, в якому має повідомити, що вказана інформація була недостовірною; стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн. та понесені нею судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що відсутній факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації та є оціночним судженням відносно позивача, як публічної особи. У заяві відповідача зазначена негативна інформація щодо неї, яка має вигляд фактичного твердження та не відповідає дійсності. Будь-яких доказів, що вона причетна до вчинення злочину, створення злочинної групи чи здійсненні адміністративного тиску ним не надано. ОСОБА_2 виклав свої думки щодо неї у принизливій та ганьбливій формі. Викладена ним у заяві інформація стала відомою численним працівникам районної ради, що само по собі є її розповсюдженням.

Крім того, судом не враховано висновки Верховного Суду щодо розмежування критики публічної особи та твердження щодо вчинення злочину публічною особою. Так, за відсутності вироку суду поширення інформації, що містить ознаки злочину посадовою особою є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію.

Також зазначає, що після проголошення рішення стан її здоров`я погіршився, на підтвердження чого надала копію записів амбулаторної карти та чеки на придбання ліків.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що у спірному листі він просить не засудити позивача, а негайно виправити маючі місце правопорушення, що є критикою публічної особи. У листі ним не надається негативна оцінка особистості позивача та її репутації. Висновок суду, що він скористався своїм конституційним правом, направивши письмове звернення до Слов`янської міської ради Донецької області для перевірки викладених фактів є вірним. Крім того, дії ОСОБА_2 надають йому статус викривача корупційних дій та відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» викривач не несе юридичної відповідальності за повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього закону.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримала, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували. Просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною третьою статті 277 ЦК визначено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що з 22 грудня 2011 року ОСОБА_1 обіймає посаду головного лікаря КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі КП «ЦПМСД»).

ОСОБА_2 , який на той час працював заступником головного лікаря КП «ЦПМСД», 12 грудня 2018 року повідомив тимчасово виконуючого обов`язки начальника Слов`янського ВП ГУНП Донецької області про вчинення головним лікарем КП «ЦПМСД» ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого статтею 191 КК України.

На його звернення Слов`янським відділом поліції ГУНП Донецької області надано відповідь за вих.№ Х-9/303/01-2019 від 22.03.2019 відповідно до якої за фактом вчинення посадовою особою шляхом зловживання службовим становищем, привласнення грошових коштів, розпочате кримінальне провадження №0002660 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч.2 КК України та проводиться досудове розслідування.

03 червня 2019 року ОСОБА_2 направив на адресу голови Слов`янської районної ради заяву в якій зазначив, що він неодноразово повідомляв адресата по розкрадання бюджетних коштів головним лікарем КП «ЦПМСД» ОСОБА_1 . Вказує на те, що йому стало відомо, що зазначена особа, використовуючи своє службове становище, безпідставно отримувала заробітну плату 0,5 ставки лікаря статистика, не виконуючи обов`язки за даною посадою. Зазначає, що в грудні 2018 року по виявленні факти він повідомляв відповідний орган Національної поліції, що стало підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Раніше листом від 22.04.2019, який був залишений без розгляду, він більш детальніше повідомляв голову Слов`янської районної ради про існуючи проблеми якості надання медичної допомоги та фінансові зловживання; просив надати довести інформацію до членів відповідної постійно діючої комісії Слов`янської районної ради

Також в листі просить постійну комісію Слов`янської районної ради з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики провести об`єктивне розслідування вказаних ним фактів про фінансові зловживання головного лікаря ОСОБА_1 .

Як вбачається з відповіді Слов`янської районної ради Донецької області № 373/01-17 від 07 вересня 2020 року на заяву ОСОБА_2 , останній протягом 2019 року неодноразово звертався на адресу Слов`янської ради щодо фінансових зловживань головного лікаря КП «ЦПМСД» ОСОБА_1 . За наполяганням ОСОБА_2 питання розгляду зави було включено до порядку денного засідання постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики, яке відбулося 11.10.2019 року. Зміст письмових звернень був доведений до членів постійної комісії.

Згідно копії протоколу №31 від 11 жовтня 2019 року засідання постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики, перше питання порядку денного про розгляд заяви заступника головного лікаря КП «ЦПМСД» ОСОБА_2 не розглядалося в зв`язку з неявкою заявника на засідання комісії.

За таких обставин, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що викладена в заяві інформація стосується позивача, як публічної особи та її професійної діяльності на посаді головного лікаря КП «ЦПМСД»; звернення до відповідних органів з повідомленням про вчинення особою правопорушень не є розповсюдженням; у заяві від 03 червня 2019 року на ім`я голови Слов`янської районної ради Донецької області відповідачем було висловлено своє суб`єктивне оціночне судження, свій особистий погляд на події, які не підлягають спростуванню. Та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову у зв`язку з його недоведеністю.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо помилковості такого правового висновку суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувшись до суду з позовом про захист честі та гідності, як на підставу свого позову зазначав, що відповідачем поширювалась недостовірна негативна інформація про вчинення нею неправомірних дій, що принижує честь та гідність шляхом звернення із заявою про вчинення правопорушення до голови міської ради.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно поширення відповідачем недостовірної негативної інформації яка викладена ним у заяві від 03.06.2019 року, оскільки відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 якщо особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що не можна вважати вказану заяву відповідача зверненням до компетентних органів щодо вчинення правопорушення оскільки з матеріалів справи убачається, що позивач є посадовою особою КП «ЦПМСД», обіймає посаду головного лікаря.

Відповідно до Статуту КП «ЦПМСД», затвердженого рішенням Слов`янської районної ради Донецької області від 21 лютого 2018 року № 7/24-461, КП «ЦПМСД» є закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає первинну медичну допомогу та здійснює управління медичним обслуговуванням населення Слов`янського району, вживає заходи з профілактики захворювань населення та підтримання громадського здоров`я (пункт 1.1.).

Положеннями пунктів 1.2, 1.4, Статуту визначено, що засновником підприємства є Слов`янська районна рада Донецької області, підприємство створено на базі майна спільної власності територіальних громад сіл,селищ району, що знаходиться в управлінні Слов`янської районної ради Донецької області.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2, 7.3, 7.5.3 Статуту управління підприємством здійснюється відповідно до статуту засновником, зокрема: засновник призначає керівника (головного лікаря) на умовах контракту; дає дозвіл на здійснення господарської некомерційної діяльності; здійснює контроль за використанням та збереженням майна, здійснює контроль за ефективністю його використання; затверджує фінансовий план та контролює його використання.

Згідно із пунктом 7.7.1 керівник (головний лікар) підприємства безпосередньо підпорядкований засновнику та несе персональну відповідальність за виконання покладених на підприємство завдань і здійснення ним своїх функцій.

Згідно Положення про постійні депутатські комісії Слов`янської районної ради (надалі Положення), затвердженого рішенням районної ради від 18 листопада 2015 року № 7/1-8, постійні комісії ради є органами, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради. (п.1.1)

Постійні комісії зобов`язані вивчати і враховувати у своїй діяльності громадську думку, розглядати заяви, пропозиції скарги з питань, віднесених до їх компетенції, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». (п.п.3.3.4 п.3.3)

Відповідно до підпунктів 5.2.12. 5.2.16 пункту 5.2. Положення, комісія з питань освіти, культури, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення, законності та правопорядку, депутатської етики вивчає питання функціонування закладів системи охорони здоров`я населення, медичного забезпечення, удосконалення структури управління галузі охорони здоров`я; здійснює контроль за виконанням комплексних програм з питань охорони здоров`я; проводить аналіз стану медичного обслуговування населення; сприяє розвитку мережі закладів медицини, укріпленню їх матеріальної бази; бере участь у розробці рекомендацій та пропозицій по удосконаленню системи т умов фінансування галузі охорони здоров`я.

Таким чином, не можна вважати розповсюдженням інформації звернення до засновника підприємства з питань належного виконання керівником підприємства його посадових обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що висловлювання як містять фактичні дані не є оціночними судженнями, оскільки згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Проте це не спростовує правильність правових висновків суду, що звернення відповідача із заявою до відповідних органів місцевого самоврядування не є розповсюдженням інформації та підстави для задоволенні позову відсутні.

Питання практичної реалізації громадянами наданих статтею 40 та 55 Конституції України прав регулюються, зокрема Законом України «Про звернення громадян», який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг.

З огляду на викладене, Конституційний Суд України у від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 вказує, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.Д. Канурна

Ю.М.Мальований

Повний текст постанови складений 03 лютого 2021 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян