ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м. Чернівці Справа № 718/17/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.Б., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мінів О.І., дата складання повного тексту рішення 28 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 січня 2014 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В. було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) №48, на суму 350 000 грн з нарахуванням відсотків в розмірі 21% річних. Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується шляхом видачі банком розпорядження та договору.

Зазначає, що відповідно до п.1.3. Договору позивачем було внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти: 24.01.2014 року - 350 000 грн; 07.02.2014 року - 150 000 грн; 24.02.2014 року - 50 000 грн; 28.07.2014 року - 250 000 грн; 27.10.2014 року - 131 000 грн; 30.10.2014 року - 39 300 грн, що підтверджується відповідними розпорядженнями на внесення коштів на вклад, тобто на загальну суму 970 300 грн.

Також зазначала, що 24.04.2014 року вона отримувала від банку відсотки за вищевказаним вкладом без внесення їх на депозит у розмірі 22 000 грн, що підтверджується розпорядженням на їх виплату.

Відповідно до п.п. 1.2 Договору депозитний вклад залучається на строк з 24.01.2014 року по 24.07.2014 року включно.

Пунктами 3.2.4, 2.3 Договору передбачено, що ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний повернути суму Депозитного вкладу та суму нарахованих процентів Провадження №22-ц/822/737/21

готівкою в останній день строку, на який залучався депозитний вклад. Проте, в порушення зазначених пунктів вищевказаного Договору банківський вклад до цього часу позивачу не повернуто.

21.11.2014 року позивач зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладених договір банківського вкладу та повернення грошових коштів. Проте, листом ПАТ «Укрсоцбанк» від 19.12.2014 року повідомив, що співробітниками банку вживаються усі необхідні заходи для вирішення даного питання в найкоротші строки, про те, для надання відповіді по суті банку необхідно провести детальну перевірку фактів, які викладені у листі. Більше жодних відповідей від банку не було.

В подальшому, позивач довідався про відкриття 21.11.2014 року кримінального провадження по відношенню до начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькової Г.В. у зв`язку із привласненням депозитних коштів фізичних осіб, які залучалися ПАТ «Укрсоцбанк».

Починаючи з моменту звернення ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу сума внесеного позивачем до банку вкладу у розмірі 970 300 грн залишилася неповернутою з підстав того, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу.

Такі дії банку позивач вважає неправомірними, оскільки банк не виконав своїх зобов`язань за договором банківського вкладу.

Крім того, в період з 22.11.2014 року по 28.12.2020 року мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання на суму в національній валюті - гривні, у зв`язку з чим вважала, що повинні бути нараховані інфляційні витрати у розмірі 1 206 568,05 грн.

На підставі наведеного, сума заборгованості в гривнях з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання склала 2 176 868,05 грн, яку позивач просила стягнути на свою користь.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору банківського вкладу «Інвестиційний» №48 від 24.01.2014 року у розмірі 2 176 868,05 грн, яка складається з: 970 300 грн - сума банківського вкладу; 1 206 568,05 грн - інфляційні витрати.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Альфа-Банк» оскаржив його в апеляційному порядку.

Вказує, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ч.4 ст.203, ст.207, ч.2 ст.1058, ст.1059 ЦК України, п.п.1.1.-1.3 г.1 р.IV, п.2.2, п.2.9. г.2 р.IV «Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року за №174, п.1.10 «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року за №492, п.1.4, п.2.1, п.2.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року за №516, за результатом чого суд дійшов висновку про задоволення позову.

Зазначає наступні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з постановленням нового про відмову у задоволенні заявлених вимог.

По-перше, згідно умов п.5.6 Договору останній укладений в двох примірниках, по одному примірнику для кожної сторони. Проте, цей Договір банківського вкладу фактично не укладався, оскільки у Банку відсутній примірник Договору, копія якого надана позивачем до позовної заяви. Зазначена обставина свідчить про безпідставність тверджень позивача щодо невиконання відповідачем тих чи інших обов`язків за правочином, якого не існує.

По-друге, стаття 6 Договору містить реквізити та підписи сторін. Варто наголосити на тому, що відповідач наявність договору не визнає, однак вимушений аналізувати наданий позивачем у вигляді ксерокопії примірник такого для доведення перед судом обставин, що спростовують заявлені позовні вимоги. Так, згідно викладених в статті 6 Договору реквізитів, код Банку вказаний як «093560». Зазначений код є відмінним від коду ЄДРПОУ ПАТ «Укрсоцбанка» (00039019) та МФО Банка (300023).

По-третє, позивач стверджує, що внесення ним коштів на депозит було здійснено у порядку, передбаченому п.1.1. Договору шляхом внесення коштів, але при цьому взагалі в жодному документі не зазначено номера рахунку клієнта. Разом з тим, виходячи зі змісту вказаного пункту договору, внесення клієнтом грошових коштів підтверджується договором та розпорядженням. Вказаний пункт містить виключний перелік конкретних документів. Однак, як слідує з доданих позивачем до позовної заяви додатків, останнім не додано передбаченого договором документу, який має підтвердити факт внесення коштів. Зі змісту договору, на який посилається позивач, не слідує, що внесення коштів на депозит може бути підтверджено будь-яким іншим документом.

Прикладені до позову копії розпоряджень не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, адже не відповідають вимогам закону та суперечать договору. Згідно цих документів кошти розміщувалися згідно так званого «договору» банківського вкладу, та не є підписаними касиром.

По-четверте, оскільки позивач не є клієнтом Банку та з ним не укладалися ні договори банківського рахунку, ні договори банківського вкладу, остання не в змозі була забезпечити на поточному рахунку суму коштів, достатню для переказу Банком цих коштів на депозитний рахунок.

По-п`яте, з огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст.1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно- правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Аналіз зазначених вище норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею платіжного документу, який відповідає вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, оскільки надані позивачем розпорядження не є належним документом, останні не можуть підтвердити факт внесення позивачем суми вкладу на поточний або депозитний рахунок.

По-шосте, говорячи про додаткові внески на депозит, а саме про поповнення після завершення дії депозитного вкладу, позивач жодним чином не пояснює, на якій підставі кошти вносились ним у касу Банку, бо так званий договір банківського вкладу «Інвестиційний» №48 від 24.01.2014 року був укладений у строк на 6 місяців до 24.07.2014 року. Так, згідно наданого позивачем договору, всі додатки, зміни, та доповнення до цього договору мають бути вчинені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір (п.5.1 договору). Відтак, звертаючись до суду з позовом позивачем не долучено до матеріалів справи, з-поміж інших, належного доказу пролонгації договору банківського вкладу до листопада 2014 року, або іншого документу, що має підтвердити та обґрунтувати, на якій правовій підставі грошові кошти, начебто, перебували у банку після 24.07.2014 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що станом на 24.01.2014 року начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькова Г.В. у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб, про що зазначено у матеріалах службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року.

Сторонами не заперечувалось, що договір банківського вкладу, на підставі якого позивач ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти, з боку відповідача підписано колишньою керуючою Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» №933 Васильковою Г.В. , відносно якої з листопада 2017 року на розгляді у Сторожинецькому районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження №0000622, внесене до ЄРДР 21.11.2014 року за ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2 КК України, в тому числі по епізоду, де потерпілою стороною являється ОСОБА_1 .

Після закінчення строку дії депозитного договору, вклад в розмірі 970 300 грн на вимогу ОСОБА_1 повернуто їй не було, отже є підстави для захисту прав вкладника ОСОБА_1 шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Крім того, за період з 22.11.2014 року по 28.12.2020 року відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання у гривні на суму 970 300 грн, на яку відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України повинні бути нараховані інфляційні втрати з листопада 2014 року по грудень 2020 року.

Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд дійшов до переконання про стягнення вказаних коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції в примусовому порядку.

Колегія суддів апеляційної інстанції не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.01.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васльковою Г.В. було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) №48, на суму 350 000 грн з нарахуванням 21% річних. Згідно із умовами договору внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору. Депозитний вклад залучається на строк з 24.01.2014 року по 24.07.2014 року включно (а.с.18-19).

Пунктом 1.3. Договору визначено, що на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються (з правом поповнення).

З копій розпоряджень, виданих ПАТ «Укрсоцбанк» ХОВ ПАТ «Укрсоцбанк» Кіцманським відділенням на внесення коштів на депозит вбачається, що: ОСОБА_1 24.01.2014 року внесено коштів на депозит у розмірі 350 000 грн; 07.02.2014 року внесено коштів на депозит у розмірі 150 000 грн; 24.02.2014 року внесено коштів на депозит у розмірі 50 000 грн; 28.07.2014 року внесено коштів на депозит у розмірі 34 374 грн та 215 626 грн; 27.10.2014 року внесено коштів на депозит у розмірі 131 000 грн та 30.10.2014 року внесено коштів на депозит у розмірі 39 300 грн (а.с.20-25).

З копії розпорядження на виплату відсотків Кіцманське відділення 24.04.20214 року виплатило ОСОБА_1 відсотки у розмірі 22 000 грн (а.с.26).

21.11.2014 року ОСОБА_1 зверталася до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладених договір банківського вкладу та повернення грошових коштів.

Із копії листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 19.12.2014 року №17-290/96-17084, останній повідомив ОСОБА_1 , що співробітниками банку вживаються усі необхідні заходи, для вирішення даного питання в найкоротші строки для надання відповіді по суті, банку необхідно провести детальну перевірку фактів, які викладені у її листі з отриманням відповідних результатів (а.с.32).

Правонаступником АТ «Укрсоцбанку» згідно до відомостей, які містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є АТ «Альфа-Банк» з 03.12.2019 року (а.с.104-105).

Положення ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

В силу ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ч.2 цієї статті).

Відповідно до ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 1.4 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року №516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 указаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.3.2 вказаного вище Положення грошові кошти на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

У відповідності до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Інструкція №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (п.1.2 ст.1 розділу IV Інструкції №174).

Відповідно до п.1.3 ст.1 розділу IV Інструкції №174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року №516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (п.8 розділу I Інструкції №174).

Відповідно до п.1.6 ст.1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Таким чином, відсутність у відповідача другого примірника Договору банківського вкладу №48 при наявності у позивача оригіналу Договору та примірника розпорядження про отримання Банком коштів не може ставитись у вину вкладника Банку та стати відмовою у поверненні коштів, оскільки внесення коштів за Договором доводиться належними і допустимими доказами, а відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), на відсутність яких апелює відповідач, є обов`язком банку.

Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц.

Обставини того, що Василькова Г.В. в період укладення Договору банківського вкладу «інвестиційний» №48 та поповнення коштів за ним була начальником КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що факти укладення між сторонами договору банківського вкладу, також здійснення додаткових внесків (п.1.3. ст.1 договору №48 банківського вкладу) і внесення позивачем грошових коштів у заявленому розмірі є доведеними, оскільки на підтвердження укладення договору банківського вкладу та внесення грошових сум на депозитний рахунок позивач надала наступні копії документів, які містяться в матеріалах справи: договір №48 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 24.01.2014 року; розпорядження на внесення коштів на депозит №48 від 24.01.2014 року: від 24.01.2014 року, від 07.02.2014 року, 24.02.2014 року, розпорядження від 24.04.2014 року на виплату відсотків ОСОБА_1 .

Про те, норми, що регулюють відносини у сфері банківського вкладу, та строки поповнення вкладу за обставинами справи частково підтверджують правомірність заперечень відповідача щодо безпідставного поповнення депозитного рахунку після спливу строку, визначеного у Договорі банківського вкладу №48, а саме після 24.07.2014 року, оскільки правила ч.4 ст.1060 ЦК України встановлюють продовження дію Договору лише за його істотними умовами, зокрема й розміру (умовах) вкладу (за Договором банківського вкладу №48 від 24.01.2014 року), тобто до суми вкладу, поповненого до строку спливу дії Договору, а зміни до Договору чи його пролонгація на інших умовах, зокрема суми вкладу на кінець його дії, має відбуватися у спосіб, який діяв для укладення самого Договору.

Отже, на кошти, внесені після спливу 24.07.2014 року (420300 грн) без внесення змін у діючий Договір правила банківського вкладу поширюватися не можуть, лише (350 000 + 150 000 + 50 000) на 550000 грн поширюється правова природа договору банківського вкладу.

Тому, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду про стягнення інфляційних втрат у період з листопада 2014 року по грудень 2020 року на суму 970 300 грн у відповідності до вимог ст.ст.525, 625 ЦК України в розмірі 1 206 568,05 грн, оскільки невиконання вимог, передбачених договором, тягне за собою відповідальність і проводить власний розрахунок виходячи з періоду дії Договору банківського вкладу «інвестиційний» №48, що включає в себе період його дії з 24.01.2014 року по 24.07.2014 року на суму внесків 550 000 грн.

У період з 01.12.2014 року по 28.12.2020 року індексація на суму 550 000 грн [Сукупний індекс інфляції] = 103,00% ? 103,10% ? 105,30% ? 110,80% ? 114,00% ? 102,20% ? 100,40% ? 99,00% ? 99,20% ? 102,30% ? 98,70% ? 102,00% ? 100,70% ? 100,90% ? 99,60% ? 101,00% ? 103,50% ? 100,10% ? 99,80% ? 99,90% ? 99,70% ? 101,80% ? 102,80% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,10% ? 101,00% ? 101,80% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% = 226,104% (за період Грудень 2014 - Грудень 2020) [Інфляційні нарахування] = 550 000 грн (сума боргу) ? 226,104% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 550 000 грн (сума боргу) = 693 571,69 грн.

Отже, загальна сума заборгованості банку перед вкладником за наведений період складає 550 000 грн (вклад) + 693 571,69 грн (інфляційні нарахування) = 1 243 571,69 грн.

Проте, що стосується суми відшкодування інфляційних витрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 року у справі № 922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові від 24.02.2021 року у справі № 924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18), де, зокрема, у пункті 8.38 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, визначений розмір інфляційних витрат з урахуванням розумності та справедливості слід зменшити з 693 571,69 грн до 550 000 грн, які необхідно стягнути з відповідача.

Посилання апелянта на не встановлення судом першої інстанції відсутності вироку щодо ОСОБА_3 , невірне посилання на висновки експертиз, здобутих в іншому провадженні, не впливають на правильність вирішення справи, оскільки судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами склалися договірні відносини по договору банківського вкладу, кошти з боку позивача були передані банку в особі уповноваженої на те особи - керівнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», яка в свою чергу здійснювала свої посадові обов`язки та надала клієнту банку сам Договір, розпорядження про внесення коштів та оплату відсотків за користування внесеними в розпорядження банку коштів, що є самостійними й достатніми обставинами для ухвалення рішення.

В силу п.2 ч.1 ст.374 та ч.4 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до п.3 та п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, однак не повно дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку, не в повній мірі встановив обставини справи, у результаті чого рішення підлягає зміні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При звернені до суду позивачем не було сплачено судовий збір у відповідності до ч.3 ст.22 ЗУ «Про судовий збір».

За подання апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 17 025 грн.

Враховуючи, що апеляційним судом змінено рішення суду першої інстанції в частині стягуваної суми, а саме замість 2 176 868,05 грн стягнуто 1 100 000 грн, що складає 50,53 % то з відповідача на користь держави слід стягнути за розгляд справи в суді першої інстанції 11 350 грн, а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції слід стягнути з Державного бюджету України на користь АТ «Альфа-Банк» витрати зі сплати судового збору в сумі 8 422,27 грн, який останнім було сплачено за подання до суду апеляційної скарги, в порядку, встановленому КМУ.

В порядку ч.10 ст.141 ЦПК України провести взаємозалік зазначених судових витрат та остаточно стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь держави судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій 2 927,73 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2021 року змінити, визначивши до стягнення з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору банківського вкладу «Інвестиційний» №48 від 24 січня 2014 року у розмірі 1 100 000 грн, що складається з: 550 000 грн сума банківського вкладу; 550 000 грн - інфляційні витрати.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій 2 927,73 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/