Справа № 344/1029/19
Провадження № 22-ц/4808/223/21
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бородовським С.О. 22 жовтня 2020 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26.07.2007 року між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» у м. Феодосія АРК було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) №SAMDN2441 «Копілка дітям» + «Карта Універсальна» на суму 1000 гривень на 12 місяців+1 день, до 27.07.2008 року, під 13,25% річних.

Згідно квитанції від 26.07.2007 року позивач внесла вищевказану суму вкладу. А відповідно до п. 1 Договору банком було видано вкладнику електронну ощадну книжку (картку) № НОМЕР_1 та відкрито розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 .

За умовами Договору проценти на вклад нараховуються щоденно і виплачуються в кінці строку вкладу, після 15:00 години наступного дня. Нараховані проценти додаються до суми вкладу. Договір пролонгується на аналогічний період, якщо до його завершення вкладником не подано заяву про відмову від такого продовження. При пролонгації вкладу проценти встановлюються банком у розмірі, що відповідає діючим на момент пролонгації ставкам для вкладів даного найменування і строку, без укладення додаткових угод.

Пунктом 8 Договору передбачено право вкладника достроково розірвати договір, письмово попередивши банк за 2 банківських дні.

30.05.2018 року позивач подала відповідачу заяву про дострокове повернення їй вкладу та нарахованих відсотків по ньому, яка ним отримана 15.06.2018 року.

Згідно п.п. 4, 8, 9 Договору строк вкладу закінчився на третій банківський день з дати отримання банком заяви позивача, тобто 20.06.2018 року.

Однак листом №20.1.0.0.0./7-180615/197 від 21.06.2018 року відповідач відмовив у виплаті вкладу та процентів, посилаючись на тимчасову окупацію території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до розрахунку позивача станом на 02.01.2019 року заборгованість відповідача становить 3948,74 грн., з яких: 3484,91 грн. - вклад (з нарахованими у період з 26.07.2007 року по 14.08.2017 року та доданими до вкладу процентами), 261,06 грн. - проценти, нараховані за період з 15.08.2017 року по 19.06.2018 року, 0,13 грн. - проценти, нараховані за період з 20.08.2018 року по 02.01.2019 року, 38,67 грн. - пеня за прострочення вкладу, 2,90 грн. - пеня за прострочення процентів, 161,08 грн. - інфляційні втрати.

Вказану суму позивач просила стягнути на її користь з відповідача.

03.04.2019 року Івано-Франківським міським судом було винесено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі.

24.07.2019 року ухвалою суду скасовано заочне рішення від 03.04.2019 року за заявою відповідача, справу призначено до розгляду в порядку загального провадження.

23.10.2019 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з банку на користь позивача грошові кошти в сумі 3642,65 грн., з яких: 3484,91 грн. - вклад та додані до вкладу проценти за період з 26.07.2007 року по 14.08.2017 року, 2,64 грн. - нараховані та невиплачені проценти за період з 15.08.2017 року по 02.01.2019 року, 5,12 грн. - пеня за прострочення фінансової послуги за період з 20.08.2018 року по 02.01.2019 року, 149,97 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 3642,65 гривень, з яких 3484,91 гривень - вклад з 26.07.2007 року по 14.08.2017 року та додані до вкладу проценти, 2,64 гривень - нараховані проценти за період з 15.08.2017 року по 02.01.2019 року, 5,12 гривень - пеня за прострочення фінансової послуги за період з 20.08.2018 року по 02.01.2019 року, 149,97 гривень - інфляційні нарахування. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави 768,40 гривень судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення, невизнання чи оспорення його прав, свобод чи інтересів саме вказаним ним у позові відповідачем. Заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача судом задоволені бути не можуть. Суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий позов прямо стосується.

Вважає, що відповідач надав суду належні докази на підтвердження того, що 17.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено Договір переведення боргу б/н, зокрема, щодо виплати коштів за договором банківського вкладу позивача. Таким чином ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за таким договором. Натомість суд першої інстанції не надав жодної оцінки наведеним обставинам.

Також вважає, що суд безпідставно залишив без задоволення заяву АТ КБ «ПриватБанк» про залучення ТОВ «ФК «Фінілон» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, адже рішення суду безпосередньо впливає на його права та обов`язки.

На думку апелянта висновки суду про те, що ТОВ «ФК «Фінілон» не подавало заяву про його залучення до участі у справі є необґрунтованими, оскільки останнє не знало про наявність даного позову.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача - адвокат Якубовський О.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на те, що твердження відповідача про наявність у зобов`язанні за Договором банківського вкладу (депозиту) від 26.07.2007 року №SAMDN2441, укладеним між позивачем та відповідачем, нового боржника не відповідає дійсності. У даному зобов`язанні боржником є відповідач, а кредитором - позивач. А згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. При цьому укладеним договором банківського вкладу право боржника передавати свої зобов`язання перед вкладником третім особам без згоди кредитора не передбачено.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України у зобов`язанні за договором банківського вкладу зі сторони боржника може бути виключно банк, а не фінансова установа, а згідно ч. 3 ст. 91 ЦК України юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після отримання нею спеціального дозволу (ліцензії).

За таких обставин ТОВ «ФК «Фінілон» не володіє достатньою правоздатністю у розумінні ч. 3 ст. 91, ст. 1058 ЦК України на набуття прав і обов`язків боржника за договором банківського вкладу. Отже Договір про переведення боргу від 17.11.2014 року із додатковою угодою від 18.11.2014 року було вчинено ТОВ ФК «Фінілон» поза межами свої правоздатності, з порушенням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України.

Також наявна в матеріалах справи довідка від 29.05.2020 року не є належним доказом сплати коштів за договором про переведення боргу, а додаток №1 (реєстр кредиторів) не містить підпису сторони ТОВ «ФК «Фінілон».

Відтак в матеріалах справи недостатньо доказів, які у своїй сукупності давали б змогу дійти висновку про те, що Договір про переведення боргу від 17.11.2014 року спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Він є нікчемним та не може бути прийнятим в якості належного доказу зміни боржника за договором банківського вкладу з позивачем.

Також зазначає, що подані відповідачем докази не засвідчені належним чином, і їх було подано після закінчення строку їх подання без зазначення об`єктивних причин неможливості подати їх своєчасно, а тому згідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України не повинні прийматися до уваги.

Щодо залучення ТОВ «ФК «Фінілон» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, то зазначає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б дали підстави вважати, що рішення суду вплине на його права чи обов`язки.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.07.2007 року в м. Феодосія Автономної Республіки Крим між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір №SAMDN2441 (вклад «Копілка дітям» + карта Універсальна») на суму 1000 гривень на 12 місяців + 1 день до 27.07.2008 року включно з виплатою 13,25% річних (а.с. 7).

Згідно п. 4 даного Договору проценти на вклад нараховуються з першого робочого дня після дня вкладу за кожен день. Проценти нараховуються в кінці строку вкладу і виплачуються не раніше 15:00 в перший робочий день по закінченню строку вкладу шляхом додавання їх до суми вкладу.

За змістом п. 7 Договору у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу і не витребував вклад, він автоматично вважається продовженим ще на один строк, визначений договором. Строк вкладу продовжуються неодноразово без явки клієнта в банк. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожен новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору.

Відповідно до п. 8 Договору сторони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта йому повертається сума вкладу та виплачуються проценти за неповний строк вкладу, нараховані на наступних умовах: при поверненні до трьох місяців процентна ставка множиться на коефіцієнт 0,33, від трьох до шести місяців - на коефіцієнт 0,5, від шести до дванадцяти місяців - на коефіцієнт 0,67. Сума нарахованих процентів за повну кількість років, які минули з моменту оформлення договору, виплачується в повному обсязі.

Відповідно до квитанції від 26.07.2007 року ОСОБА_1 перераховано на рахунок банку грошові кошти у сумі 1000,00 грн. (а.с. 9).

Таким чином факт укладення договору банківського вкладу між сторонами підтверджується Договором №SAMDN2441 (вклад «Копілка дітям» + карта Універсальна») від 26.07.2007 року, копія якого знаходиться у матеріалах справи, та копією квитанції від 26.07.2007 року.

30.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів, яку ним отримано 15.06.2018 року (а.с. 10-11).

Листом від 21.06.2018 року банк не надав чіткої відповіді на заяву вкладника, посилаючись на неможливість здійснення своєї діяльності на території АР Крим (а.с. 11-12).

Заперечуючи проти задоволення позову, АТ КБ «ПриватБанк» надав копію Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року з додатками, відповідно до якого ПАТ КБ «ПриватБанк» перевів на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, які виникли на основі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно переліку (Додаток №1), в тому числі по договору банківського вкладу позивача (а.с. 120-128).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт укладення договору банківського вкладу між сторонами. Однак АТ КБ «ПриватБанк» порушив умови даного договору та не повернув вклад на вимогу позивача, а тому зобов`язаний сплатити на її користь суму вкладу, нарахованих процентів за ним, пені та інфляційних втрат. Іншого розрахунку, який би спростовував розрахунок боргу, наданий позивачем, банк суду не надав. При цьому доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що він був зобов`язаний припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів на території АРК суд не бере до уваги, оскільки договір банківського вкладу був укладений не з філією банку, а з АТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою. Також відповідачем не доведено правових підстав заміни боржника в зобов`язанні та не обґрунтовано, що результат розгляду спору вплине на права та обов`язки ТОВ «ФК «Фінілон».

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, банк зобов`язаний повернути вкладнику суму вкладу, внесену ним згідно з умовами Договору №SAMDN2441 від 26.07.2007 року, а відмова від такого повернення є неправомірною. Тому вимоги про стягнення суми вкладу, відсотків за договором, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Розрахунку, який би спростовував нараховану позивачем суму боргу, відповідачем не надано. Більше того, викладені банком в заяві про перегляд заочного рішення від 13.05.2019 року розрахунки процентів та пені відповідають нарахованим позивачем в розрахунку від 23.10.2019 року та стягнутим судом з відповідача.

Також суд першої інстанції правильно виходив з того, що договір банківського вкладу з позивачем був укладений не з філією банку, а з АТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою, і згідно зі ст. 527 ЦК України повинно виконувати свої зобов`язання за договором, що узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.09.2019 року у справі №201/4285/15-ц (провадження 61-24965св18).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року товариство уклало договір з ТОВ «ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу, то такі є безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від ОСОБА_1 жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі №729/887/19 (провадження №61-14093св20).

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року - без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 8 лютого 2021 року.