Провадження № 22-ц/812/2149/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Миколаїв

справа № 477/2025/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В.,

із секретарем Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області, постановлену 22 жовтня 2021 року суддею Глубоченком С.М. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвал не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротехніка»

про захист земельних прав,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Украгротехніка» про скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок та усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельними ділянками.

Позивач зазначав, що у лютому 2018 року отримав свідоцтво про право на спадщину, за яким успадкував земельні ділянки площею 3, 0903 га та 3, 0400 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. Раніше земельні ділянки належали його батьку та були передані ним в оренду ТОВ «Украгротехніка» за договором від 01 липня 2009 року строком до повного збору врожаю 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Отримавши спадщину, дізнався що вказані земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ «Украгротехніка» нібито за договором оренди від 01 серпня 2012 року строком на чотирнадцять років, до повного збору врожаю 2027 року. 12 вересня 2017 року та 18 вересня 2017 року державним реєстратором Березнегуватської районної державної адміністрації Кутовою І.В. проведено державну реєстрацію цих договорів.

Посилаючись на те, що договори оренди між батьком та ТОВ «Украгротехніка» не укладались, ОСОБА_1 просив скасувати рішення державного реєстратора Березнегуватської районної державної адміністрації Миколаївської області Кутової І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2017 року та від 18 вересня 2017 відносно вказаних земельних ділянок та зобов`язати ТОВ «Украгротехніка» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення йому як власнику.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Разом з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив заборонити ТОВ «Украгротехніка» обробляти земельні ділянки, здійснювати на них посів сільськогосподарських культур, вчиняти дії зі збору врожаю, та будь-які дії щодо відчуження/продажу права оренди. Також просив заборонити державним реєстраторам будь-яких органів та нотаріусам і особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, що мають відповідні повноваження, вносити будь-які відомості та/або зміни з будь-яких питань до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та проводити реєстраційні дії відносно вищезазначених земельних ділянок.

Заява обґрунтована тим, що відповідачем на спірних земельних ділянках проводяться сільськогосподарські роботи, які завжди мають триваючий характер, тому, у разі задоволення позову, не зможуть бути припинені одночасно. Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду в подальшому та вплинути на поновлення його порушених прав.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд посилався на недоведеність наміру відповідача відчужити земельні ділянки, вважав запропоновані заходи забезпечення позову неспівмірними з предметом спору та недоведеними твердження заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовував заяву та на зміни у земельному законодавстві, які з квітня 2021 року надають орендареві право на відчуження або передачу в заставу власного права оренди іншим особам без погодження з власником земельної ділянки.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Украгротехніка» не скористалось.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1 - 9 цієї частини.

Згідно частини 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень пункту 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до пункту 6 цієї ж Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є договір оренди земельних ділянок № 47 від 01 серпня 2012 року, що нібито укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Украгротехніка» (виділені матеріали а.с. 28-32).

Згідно з частиною 1 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Аналогічне визначення містить стаття 1 Закону України "Про оренду землі".

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді заборони ТОВ «Украгротехніка» обробляти земельні ділянки, здійснювати на них посів сільськогосподарських культур та вчиняти дії зі збору врожаю є таким, що перешкоджатиме господарській діяльності відповідача.

З огляду на презумпцію правомірності правочину договору оренди, чинного на час вирішення питання про забезпечення позову, заборона вчинення сільськогосподарської діяльності призведе до порушення прав відповідача. Крім цього, у разі задоволення клопотання в цій частині, у відповідача може виникнути право на зустрічне забезпечення.

Наведене вище дає підстави висновок суду першої інстанції вважати обґрунтованим.

Щодо доводу апеляційної скарги про заборону вчиняти будь-які дії з відчуження/продажу права оренди спірних земельних ділянок, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що змінами, які внесені Законом України № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» передбачено право орендаря на відчуження або передачу у заставу земельних ділянок іншим особам, без погодження цього питання з власником земельної ділянки.

Оскільки позовні вимоги полягають в усуненні перешкод у здійсненні права користування і розпорядження належним позивачу майном шляхом повернення їх власнику, а у заявника є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заборона відповідачу відчужувати право оренди вказаного майна є обгрунтованою і співмірною з позовними вимогами.

Крім того, застосування вказаного виду забезпечення позову не позбавляє відповідача права володіння та користування земельними ділянками, не призведе до втручання у його господарську діяльність та жодним чином не обмежує його права.

Висновок суду першої інстанції щодо відмови в забороні державним органам проводити реєстраційні дії відносно спірних земельних ділянок, є правильним з огляду на те, що зазначені в заяві про забезпечення позову державні реєстратори будь-яких органів та нотаріуси і особи, уповноважені на виконання функцій державних реєстраторів не є учасниками справи, а відтак, суд не може приймати рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки суд першої інстанції не врахував співмірність виду забезпечення позову з позовними вимогами, а також зазначені вище зміни в законодавстві, колегія суддів вважає помилковим висновок про відсутність підстав для забезпечення позову та вважає за необхідне задовольнити заяву позивача в частині заборони ТОВ «Украгротехніка» вчиняти будь-які дії щодо відчуження/продажу права оренди земельних ділянок за договорами, які оспорюються.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової, а заява ОСОБА_1 про забезпечення позову - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2021 року скасувати та постановити нову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «Украгротехніка» (, адреса: вул. Ювілейна, 9, смт. Первомайське, Миколаївського району, Миколаївської області, 57232) вчиняти будь-які дії щодо відчуження/продажу права оренди земельної ділянки площею 3, 0903 га, кадастровий номер :11:000:0233, земельної ділянки площею 3,0400 га, кадастровий номер :000:0232, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Первомайської селищної ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 25 листопада 2021 року