Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"27" січня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації адміністративних послуг Маріупольської міської ради, про припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду з вказаною вимогою. У обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0.1000га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Раніше власником цієї земельної ділянки була ОСОБА_3 , яка у свою чергу придбала ділянку у ОСОБА_4 згідно договору купівлі - продажу від 14 січня 2009 року. У 2012 року ОСОБА_4 померла. Спадкоємцем першої черги, після смерті ОСОБА_4 є син ОСОБА_2 , 1985 року народження, відповідач по справі, який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки мешкав та зареєстрований з нею за однією адресою: АДРЕСА_2 . Після придбання зазначеної земельної ділянки, позивач розпочав будівництво будинку. Позивач звернувся до БТІ м. Маріуполя для виготовлення технічного паспорту на житловий будинок та отримавши технічний паспорт, звернувся до Центру надання адміністративних послуг для реєстрації права власності на свій будинок. У березні 2019 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації прав у зв`язку з тим, що за адресою: АДРЕСА_1 земельна ділянка кадастровий номер :03:013:0482 зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 5,2 % за іншою особою. Було встановлено, що ОСОБА_4 , яка продала земельну ділянку ОСОБА_5 у 2008 році, зареєструвала право власності на своє ім`я, а саме об`єкт готовність 5,2% незавершеного будівництва (цоколь) будинку. Також, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 47380 та технічної інвентаризації, проведеної станом на 26 лютого 2014 року встановлено, що на земельній ділянці об`єкт незавершеного будівництва будинок ( а саме цоколь) готовністю 5,2 % розташований за адресою: АДРЕСА_1 , знищений. Між тим, Маріупольською міською радою позивачу було відмовлено з задоволенні питанням про припинення право власності на об`єкт готовністю 5.2 % розташований за адресою АДРЕСА_1 . На підставі викладеного, просив припинити право власності на об`єкт готовністю 5,2% незавершеного будівництва (цоколь) будинку за адресою: АДРЕСА_3 . що зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 727785 виданого Маріупольською міською радою 07 квітня 2008 року та виключити запис реєстраційний номер 25136582 із державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на ім`я ОСОБА_4 .

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи Відділу ДРАП Маріупольської міської ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом- ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 січня 2009 року, ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 земельну ділянку за номером 1-А (один «А» ), площею 0,1000 га, кадастровий номер: :03:013:0482, цільове призначен¬ня якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , яка розташована по АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 727785, виданого Маріупольською міською радою 07 квітня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 01.08.162.00952( підстава - рішення Маріупольської міської ради від 29лютого 2008 року за № 5/19- 3467 ).

Право власності ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку також підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ 727785).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 лютого 2010 року, ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 земельну ділянку № 1-А площею 0,1000 га в межах згідно з планом: від А до Б- домоволодіння АДРЕСА_5 , від Б до А - землі Маріупольської міської ради, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_3 , кадастровий № :03:013:0482. Зазначена обставина також підтверджена витягом з Державного реєстру правочинів.

26 жовтня 2018 року в МКП «Маріупольське БТІ» Красуліним Володимиром Васильовичем отримано технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_3 , яким зафіксовано характеристики будинку, господарських споруд та будівель, визначено експлікацію приміщень до плану житлового будинку садибного типу, план будинку та земельної ділянки.

Судом досліджено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ№325115, відповідно до якого ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14 січня 2009 року №42 є власником земельної ділянки площею 0,1000га. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення ділянки: будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того, на вказаному державному акті державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори 26 лютого 2010 року за реєстровим №1-338 посвідчено договір купівлі- продажу, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст..316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ч.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до ст.. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

У відповідності до ст..346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції;10) конфіскації;

11) припинення юридичної особи чи смерті власника;12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із положеннями ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Отже, відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Строчкіна В.Ю. Юридичного департаменту Маріупольської міської ради від 01 березня 2019 року №45760835, відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :03:013:0482, за суб`єктом: ОСОБА_1 , податковий номер/серія, номер паспорта/УНЗР/ВС545128. Підставою відмови у державній реєстрації права власності стала наявність в Державному реєстрі прав та його архівних частинах, відомостей, що за адресою: АДРЕСА_3 , земельна ділянка кадастровий номер:03:013:0482 зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 5,2% за іншою особою.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №153574848 від 23 січня 2019 року, власником 1/1 частини об`єкт незавершеного будівництва, будинок готовністю 5,2%, на земельній ділянці кадастровий номер :03:013:0482 за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4 .

Відповідно до повідомлення ККП «МБТІ-Маріупольська нерухомість», матеріалами інвентаризаційної справи № 47380 та технічної інвентаризації, проведеної станом на 26 лютого 2014 року встановлено, що на земельній ділянці об`єкт незавершеного будівництва, будинок ( а саме цоколь ) готовністю 5,2%, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , знищений.

Судом отримано актовий запис про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №1469 від 27 листопада 2012 року).

Крім того, встановлено, що померла ОСОБА_4 мала сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про народження №1486 від 17 жовтня 1985 року).

Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою листом від 18 грудня 2020 року було повідомлено, що після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа відсутня.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (абз. 2, 3 ч. З ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Усі викладені вище обставини свідчать про наявність достатніх правових підстав для визнання незаконним та скасування реєстраційного напису №25136582 на об`єкт незавершеного будівництва, будинок готовністю 5,2%, кадастровий номер :03:013:0482, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_6 (номер запису 71755 в книзі 88), дата прийняття рішення про державну реєстрацію:22 жовтня 2008 року, власник ОСОБА_4 , власність приватна 1/1 частка, підстава виникнення права власності: 01.08.162.00952, 07 квітня 2008 року Державний акт на право власності на земельну літняку. Маріупольська міська рада та відповідно до цього, припинити право власності ОСОБА_4 на спірний об`єкт незавершеного будівництва.

Керуючись ст.ст.11,12,76,77,80, 81, 263-265,280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації адміністративних послуг Маріупольської міської ради, про припинення права власності, задовольнити.

Визнати незаконним, скасувати та виключити реєстраційний напис №25136582 на об`єкт незавершеного будівництва, будинок готовністю 5,2%, кадастровий номер :03:013:0482, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_6 (номер запису 71755 в книзі 88), з датою прийняття рішення про державну реєстрацію: 22 жовтня 2008 року, на ім`я ОСОБА_4 , із зазначенням підстави виникнення права власності: 01.08.162.00952, 07 квітня 2008 року Державний акт на право власності на земельну ділянку, Маріупольська міська рада.

Припинити право приватної власності на об`єкт нерухомого майна: об`єкт готовністю 5,2% незавершеного будівництва (цоколь) будинку за адресою: АДРЕСА_6 , що зареєстровано на ім`я ОСОБА_4 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, Маріупольською міською радою 07 квітня 2008 року за № ЯЕ 727785.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва