ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року м.Суми

Справа №591/6987/20

Номер провадження 22-ц/816/1632/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Сумський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2021 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 01 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в :

10 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Сумський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесення змін до актового запису про народження, зміну прізвища дитини.

Свої вимоги мотивував тим, що з 2009 по 2019 рік проживав з відповідачкою разом однією сім?єю. Від стосунків мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент народження дитини сторони проживали окремо та дитина була зареєстрована на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження дитини позивач постійно спілкувався з нею та проводив час разом, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу. Посилаючись на те, що останні 11 місяців відповідачка перешкоджає йому у побаченнях із дитиною, просить визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , внести зміни до актового запису про її народження, зазначивши у розділі відомостей про батька « ОСОБА_1 , громадянин України», виключивши відомості про батька - ОСОБА_4 та змінивши прізвище дитини на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внесено до актового запису про народження № 2801, складеного 25 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області наступні зміни: в розділі відомостей про батька зазначити « ОСОБА_1 , громадянин України», виключивши відомості про батька - ОСОБА_4 .

У задоволенні позовних вимог у частині внесення змін до актового запису про зміну прізвища дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_5 » відмовлено у зв?язку з необгрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, представник ОСОБА_2 адвокат Кузнєцов А.С. оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов до висновку, що для встановлення факту кровного споріднення достатньо сукупності спільного проживання сторін з неможливістю провести експертизу. Суд не взяв до уваги, що експертиза не була проведена також і у зв`язку з тим, що і позивач не надав біологічного матеріалу та не оплатив її вартість.

Доводить, що ОСОБА_2 не ухилялась від подання експертам необхідних матеріалів для проведення експертизи, а фізично не могла прибути, оскільки перебувала за кордоном, про що завчасно повідомляв суд її представник. Вважає, що ОСОБА_7 , у якої знаходиться дитина і яка є матір`ю позивача, могла привести дитину до експертної установи для відібрання матеріалу на встановлення батьківства і її відсутність не була перешкодою для проведення експертизи.

Вказує, що судом було порушено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, принцип диспозитивності та змагальності сторін, оскільки суд кілька раз у підготовчому засіданні роз`яснював позивачу право подати клопотання про призначення експертизи, а він не вважав за потрібне її проводити і вже на стадії розгляду справи по суті, в порушення положень ст. 83 ЦПК України, суд задовольнив клопотання про проведення експертизи без законних підстав. Крім того, після стадії підготовчого засідання було задоволено клопотання позивача про допит свідка, при цьому не враховано думку сторони відповідача щодо цього клопотання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 з доводами відповідача не погодився, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Кузнєцова А.С., який підтримав доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 , який проти скарги заперечував, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її матір?ю є ОСОБА_2 , відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Батьком зазначений ОСОБА_4 (а.с. 7,17).

На підставі пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 судом першої інстанції встановлено, що сторони проживали разом із дитиною, як сім`я, і протягом часу спільного проживання, позивач сприймався відповідачем як батько її дитини, а сама дитина ОСОБА_11 , сприймає позивача як батька.

Відповідно до відповіді головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України від 13.08.2021 громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перетнула державний кордон у напрямку виїзду за межі України 08.08.2020. Іншої інформації про перетин державного кордону зазначеною особою за період з 03.07.2020 по 08.07.2021 немає (а.с. 169).

Ухвалою суду від 30 березня 2021 року за клопотанням позивача було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи є ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 (а.с. 107). 30 квітня 2021 року експертом ДНДЕКЦ МВС України направлено до суду клопотання про надання зразків біологічного матеріалу сторін та дитини і рахунок для оплати вартості експертизи. Призначено місце, дату та час відібрання зразків - 09.06.2021 з 09:00 год до 12:00 год за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 115). Копію клопотання експерта 12 травня 2021 року отримав представник відповідача (а.с. 118).

У зв?язку з неявкою відповідачки та дитини для відбору порівняльних зразків та у зв`язку з ненаданням на дослідження зразків біологічного матеріалу (кров або слина) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до ст. 72 ЦПК України судовим експертом ДНДЕКЦ МВС України Кравцем В.П. було направлено 16 червня 2021 року повідомлення № СЕ-19-21/13741-БД про неможливість проведення експертизи (а.с. 120-121).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надані докази у сукупності, факт ухилення відповідача від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи для встановлення кровного споріднення, підтверджують факт батьківства позивача стосовно ОСОБА_3 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ст. 135 СК України).

Тлумачення ст. 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч.2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Вирішуючи спір, суд дійшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідач ухилилася від подання експертам необхідних матеріалів та правильно розцінив поважність причин неприбуття відповідача до експертної установи через перебування її за кордоном.

На підтвердження батьківства позивача та визнання такого факту відповідачем суд правильно взяв до уваги пояснення свідків, які пояснили, що протягом спільного проживання позивача з відповідачкою, позивач сприймався нею як батько її дитини, а сама ОСОБА_11 сприймає позивача як батька, а також те, що дитина протягом періоду з червня 2020 року по дату розгляду справи (більше року), в той час, як мати дитини перебуває за кордоном, проживає зі згоди відповідача у матері позивача.

Крім того, для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За повідомленням експерта батько дитини прибув до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу, тому відсутність відповідача (матері) не була перешкодою для проведення експертизи з огляду на те, що дитина проживає в Україні з матір`ю позивача ОСОБА_7 , яка опікується нею. Проте мати дитини не забажала, щоб ОСОБА_12 доставила дитину до експертної установи для відібрання біологічного матеріалу, що також свідчить про її ухилення від проведення експертизи.

Під час розгляду справи апеляційним судом представнику відповідачки роз`яснено право заявити клопотання про призначення судово генетичної або судово імунологічної експертизи на предмет визначення батьківства в суді апеляційної інстанції, проте, узгодивши позицію з відповідачкою, представник відмовився від її проведення.

Колегія суддів вважає, що хоча судово генетична та судово імунологічна експертизи у справі не проведені, проте встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача, а саме, що сторони проживали разом із дитиною, як сім`я, і протягом часу спільного проживання, позивач сприймався відповідачем як батько її дитини, а сама дитина ОСОБА_11 , сприймає позивача як батька, позивач визнає дитину своєю, суд правильно вирішив спір, вважаючи, що походження дитини від позивача є встановленим.

Надані представником відповідачки суду апеляційної інстанції нові докази: свідоцтво про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_13 від 16 листопада 2021 року та свідоцтво про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому батьком дитини записаний ОСОБА_13 , видане повторно 08 жовтня 2021 року, не приймаються до уваги колегією суддів з огляду на положення ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 367 ЦПК України, оскільки вказані докази отримані після ухвалення оскаржуваного судового рішення та подання апеляційної скарги, отже вони знаходяться поза межами розгляду справи апеляційним судом.

За викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає залишенню без змін відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, так як ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ст.ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кузнєцова Артема Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 серпня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : О.І. Собина

Т.А. Левченко