УХВАЛА

про забезпечення позову

25 листопада 2021 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, у якій позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

23.11.2021 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 . В обґрунтування заяви вказала, що звернулася до суду із позовом про визнання права власності. Вказує, що на початку серпня 2021 р. дізналася, що відповідач вчинив дії щодо протиправного позбавлення її власності на нерухоме майно шляхом введення в експлуатацію нового житлового будинку літ. "Ж" виключно на своє ім`я. Стверджує, що вказаний житловий будинок, який на день смерті її чоловіка ОСОБА_3 не був прийнятий до експлуатації, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_3 є одним і тим самим нерухомим майном. Оскільки відповідач наразі є власником спірного майна, та має можливість вирішувати юридичну та фактичну долю майна шляхом його відчуження, зміни його стану чи призначення тощо, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, вважає, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, суд дійшов наступного.

За правилами статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжиття передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним.

У позовній заяві зазначається, що підставою для звернення до суду з указаним позовом стала незаконна реєстрація відповідачем права власності на будинок, будівництво якого було завершено у 2005 році, і, як стверджує позивачка, проводилася нею та її чоловіком на їх сумісні кошти.

Таким чином, предметом позову є правовідносини щодо права власності сторін на нерухоме майно.

Складовими права власності на нерухоме майно є право розпорядження, володіння та користування цією нерухомістю.

У порядку забезпечення позову позивачка вважає за необхідне тимчасово обмежити відповідача у праві розпорядження спірним майном, та полягає у його арешті, що є складовою оспорюваного права власності.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) та у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №200/17474/18 (провадження № 61-8712св19).

Єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта №286747099 від 25.11.2021 р., власником житлового будинку. що розташований за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на спірний об`єкти нерухомого майна.

Оцінюючи обґрунтованість доводів позивачки щодо необхідності вжиття відповідних заходів, судом враховується обставини, які можуть зробити неможливим ефективний спосіб захисту прав позивачки, оскільки відповідач має можливість розпорядитися майном, що є предметом спору.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що невжиття вказаних позивачкою заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи зробити неможливим ефективний захист порушених прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивачки в разі задоволення позову, виходячи зі співмірності позовних вимог, суд дійшов висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 спірного будинку, оскільки позивачкою оспорюється право власності відповідача на 1/2 ідеальну частку житлового будинку.

Накладення арешту на майно фактично є обмеженням права власності (в частині права розпорядження майном), яке закріплене Конституцією України, але забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Обґрунтування іншого виду забезпечення позову заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири жодним чином не обґрунтовані, а тому відсутні підстави для задоволення заяви в цій частині.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

У зв`язку з тим, що у суду відсутні відомості, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України для вирішення питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення позову, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За ч.1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Частина 1 ст. 158 ЦПК України передбачає, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Крім того, за ч.1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

У разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов за ч.4 ст. 156 ЦПК України шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму. Надання відповідачем до суду документа, що підтверджує забезпечення позову, є підставою для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову за приписами ч.5 ст. 156 ЦПК України.

Ухвала в повному обсязі складена 25 листопада 2021 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149-150,157,258-260,353 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО. В. Ус