КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3295/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Шаповалова Сергія Васильовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Київська міська рада (КМДА) Департамент з питань реєстрації виконавчого органу, приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та Козаєва Н.М. про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяження на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації квартири за останнім власником.

УСТАНОВИВ:

у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації обтяження на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації квартири за останнім власником, яка була підписана адвокатом Шаповаловим С.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві разом з доданими до неї документами.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, 05 січня 2021 рокупредставник ОСОБА_1 - Шаповалов С .В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права,просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

05 січня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від 05 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - Шаповалова С.В. надійшли доповнення до апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у суду першої інстанції не було жодних правових підстав для повернення позивачу позовної заяви разом з доданими до неї документами, оскільки адвокат Шаповалов C.B. в додатках до позовної заяви подав усі документи необхідні для підтвердження його повноважень як представника позивача Білозерської Любові.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За правилом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 185 ЦПК України, позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, так як до матеріалів позовної заяви не долучено оригінал договору про надання юридичних послуг, з якого можна було б встановити чи дійсно 16 грудня 2020 року даний договір був підписаний замовником та виконавцем. Також зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України та ст. 177 ЦПК України, зокрема: позовна заява не містить ціни позову, не надано доказів на підтвердження позовних вимог, а копії додатків до позовної заяви не містять дати, коли вони були засвідчені.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва було подано дану позовну заяву разом з доданими документами, підписану представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Шаповаловим Сергієм Васильовичем, який діяв на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія КВ257 від 25 грудня 2020 року.

Пунктом 1 ч.4 ст.185 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції як на підставу для повернення позовної заяви, визначено, що позовна заява повертається, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частиною 7 ст. 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Положення ч. 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

З матеріалів справи вбачається, що після постановлення ухвали про повернення позовної заяви, додатки до позову були вишиті з матеріалів справи, однак із зазначених в позовній заяві додатків видно, що до суду було подано завірену копію договору про надання юридичних послуг та оригінал адвокатського ордеру.

Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, визначено, що в Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 62 ЦПК України визначено перелік доказів на підтвердження повноважень адвоката як представника, тоді як нормами чинного ЦПК України не передбачено обов`язку представника надавати разом з позовною заявою копію договору про надання правничої (правової) допомоги.

За таких обставин судом було зроблено помилковий висновок про те, що позовну заяву було підписано особою, яка не має права її підписувати, залишивши поза увагою положення вказаних норм процесуального закону та Положення.

Щодо не відповідності позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України та ст. 177 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не зазначення ціни позову не може бути підставою для повернення позовної заяви, а подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Вищевказаних висновків дійшов Верховний Суд, які зазначені в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Крім того, представником ОСОБА_1 - Шаповаловим Сергієм Васильовичем було подано заяву про забезпечення доказів, які він не може витребувати або зібрати самостійно до діючого законодавства, на що судом першої інстанції не звернуто уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду про повернення позовної заяви є передчасними та ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Шаповалова Сергія Васильовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова складена 04 лютого 2021 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко