Ухвала

Іменем України

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 643/18820/18

провадження № 61-342ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Тичковської О. Ю., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» (далі - ТОВ «Фінанс Проперті Групп», товариство), Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни (далі - приватний нотаріус Чижова Н. А.), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивувала тим, що 03 липня 2007 року між нею та ТОВ «Український промисловий банк» укладений іпотечний договір № 446/Z-фкіп-07, предметом якого була належна їй на праві власності квартира, загальною площею

70,1 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У жовтні 2018 року вона отримала повідомлення № 6780/10 ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь товариства прав вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором.

У жовтні 2018 року вона направила заперечення на зазначене повідомлення із запитом про надання документів на підтвердження повноважень ТОВ «Фінанс Проперті Групп», відповіді на яке не отримала. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що 23 листопада 2018 року приватним нотаріусом Чижовою Н. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44263807, згідно з яким право власності на належну їй квартиру перейшло до ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Посилаючись на те, що рішення про реєстрацію права власності є незаконним, оскільки фактично відбулося примусове стягнення квартири без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», крім того ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не направило їй вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, позивач просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44263807 від 27 листопада 2018 року, приватного нотаріуса Чижової Н. А., про державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінанс Проперті Групп»; скасувати реєстраційний запис приватного нотаріуса Чижової Н. А. від 23 листопада 2018 року № 29121068 про право власності ТОВ «Фінанс Проперті Групп»; поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - трикімнатну квартиру розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:44263807 від 27 листопада 2018 року приватного нотаріуса Чижової Н. А. про державну реєстрацію права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за

ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Скасовано реєстраційний запис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. від 23 листопада 2018 року № 29121068 про право власності на квартиру за адресою:

АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Фінанс Проперті Групп» проведена всупереч положенням чинного законодавства, оскільки відповідач ухилився від виконання обов`язку щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення нотаріусом закінчення тридцятиденного строку, сплив якого пов`язується з проведенням подальших дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності. Відчуження належного позивачу майна, хоча й на підставі договору, однак із порушенням встановленого законом порядку, не може вважатись таким, що відбулося за наявності його волі. Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту є ефективним та забезпечує поновлення її права .

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінанс Проперті Групп» задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним, оскільки звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила скасувати реєстрацію права власності за

ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та поновити запис про реєстрацію права власності за нею, однак згідно з відомостями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником спірної квартири є ОСОБА_2 . Позивач не просила витребувати спірну квартиру, а задоволення її вимог про скасування запису та реєстрацію права власності за ТОВ «Фінанс Проперті Групп» не призведе до поновлення прав позивача. Ефективним способом захисту права власності ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Харківського апеляційного суду від

10 грудня 2020 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивувана посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неефективність обраного нею способу захисту, не урахував висновків Великої Палати Верхового Суду викладених у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про наявність фундаментального значення розгляду її касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики. Також, посилалася на те, що справа має для неї виняткове значення і вона позбавлена можливості спростувати обставини встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 липня 2007 року між

ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк» укладений кредитний договір № 446/ФКВ-07, предметом якого є надання кредиту в розмірі

52 000,00 доларів США, для поточних потреб, зі сплатою 14,6 процентів річних, терміном повернення до 01 липня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за укладеним кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір від 04 липня 2007 року №446/Z-фкіп-07, за умовами якого вона передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 70,1 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки та відповідно до пункту 4.4.1 у визначених випадках іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов`язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.2 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим пунктом.4.4. цього Договору.

05 жовтня 2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» укладений договір купівлі - продажу майнових прав № 857/6, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, шляхом продажу новому кредитору, ТОВ «Фінанс Проперті Групп» право вимоги за кредитним договором від 03 липня

2007 року № 446/ФКВ-07, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий Банк», та за іпотечним договором від 03 липня 2007 року

№ 446/Z-фкіп-07.

Згідно із розрахунком заборгованості за договором кредиту від 03 липня

2007 року № 446/ФКВ-07 заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 05 жовтня 2018 року становить 1 772 328,86 грн.

10 жовтня 2018 року ТОВ «Фінанс Проперті Групп» направило ОСОБА_3 та ОСОБА_1 листи з повідомленням про відступлення права вимоги; вимогу про усунення порушень виконання основного зобов`язання та/або іпотечного договору у тридцятиденний строк та повідомлення, що у випадку невиконання зобов`язання, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки після спливу зазначеного строку, відповідно до положень статті 37 та/або статті 38 Закону України «Про іпотеку».

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ТОВ «Фінанс Проперті Групп» звернувся до приватного нотаріуса Чижової Н. А. для здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки.

27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Чижовою Н. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44263804 від

27 листопада 2018 року та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Згідно з відомостями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником спірної квартири на даний час є ОСОБА_2 .

Правовідносини з іпотеки врегульовані ЦК України та Законом України від

05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону

№ 898-IV).

Частиною п`ятою статті 3 Закону № 898-IV передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки.

Суб`єктами іпотечних правовідносин Закон № 898-IV визначає іпотекодавця та іпотекодержателя.

Частиною першою статті 7 Закону № 898-IV передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина перша, третя статті 33 Закону

№ 898-IV).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).

Установивши, що станом на час розгляду справи, ТОВ «Фінанс Проперті Групп» відчужило спірну квартиру ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги про скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44263807 від 27 листопада 2018 року, приватного нотаріуса Чижової Н. А., про державну реєстрацію права власності на трикімнатну квартиру розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та скасування реєстраційного запису приватного нотаріуса Чижової Н. А. від 23 листопада 2018 року

№ 29121068 про право власності ТОВ «Фінанс Проперті Групп», не забезпечують відновлення її порушених прав, а тому не є ефективним способом захисту.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі

№ 6-140цс14.

Пред`явлення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому захисту порушених прав та є ефективним способом захисту порушених прав власника. Застосування вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, виключає застосування інших вимог власника.

Таким чином, установивши, що обраний позивачем спосіб захисту не забезпечує ефективного відновлення порушеного права власності позивача на нерухоме майно, новим власником якого є ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав неефективно обраного нею способу захисту.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 359/6391/17.

Щодо доводів заявника про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України

Перевіривши наведені заявником підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, посилання не те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верхового Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, Верховний Суд вважає їх необгрунтованими з огляду на таке.

Предметом оскарження у вказаній справі є дії та рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. За встановленими судами фактичними обставинами справи, спірне нерухоме майно, на момент розгляду справи перебувало у власності іпотекодержателя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2020 року у справі

№ 521/18393/16-ц викладено правовий висновок щодо застосування положень статті 35 Закону України «Про іпотеку», пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 при реалізації іпотекодержателем позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у формі набуття права власності на іпотечне майно. Вказані висновки є усталеними в судовій практиці Верховного Суду і зводяться до того, що недотримання іпотекодержателем обов`язку щодо надіслання боржнику (іпотекодавцю) повідомлення про усунення порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання свідчить про порушення позасудової процедури звернення стягнення на іпотечне майно.

Оскаржуване судове рішення не суперечить висновкам вкладеним викладеним наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду, а ухвалене з урахуваннях інших фактичних обставин справи, зокрема судами встановлено, що на час розгляду справи спірна квартира не перебуває у власності іпотекодержателя ТОВ «Фінанс Проперті Групп», а була відчужена ним та перебуває у власності іншої особи.

Доводи заявника про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі підпунктів «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу) є неспроможними, оскільки справа

№ 643/18820/18 не є малозначною в силу вимог закону (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України) і судами такою не визнавалася (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ,

03 квітня 2008 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Апеляційний суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив судове рішення з урахуванням висновків Верховного Суду України та Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак