УХВАЛА

іменем України

27 січня 2021 рокуСправа №451/212/18
Провадження № 2/451/77/20

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника відповідача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радехові заяву ОСОБА_1 представника відповідача про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

13 лютого 2018 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності (а.с.3-4).

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області Мулявка О.В. від 24 квітня 2018 року відкрито провадження по справі (а.с.20-21).

21 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду.

8 квітня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи (а.с.37) .

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року по справі закрито підготовче судове засідання з участю представників сторін, розгляд справи призначено на 9 грудня 2020 року (а.с.115).

2 листопада 2020 року до Радехівського районного суду Львівської області від позивача поступила письмова заява про залишення позову без розгляду, наслідки залишення позову без розгляду передбачені статтею 257 ЦПК України позивачу відомі й зрозумілі(а.с.133).

9 грудня 2020 року ухвалою судового засідання позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на неї - залишено без розгляду (а.с.143-144).

29 грудня 2020 року адвокат Рабінович М.П. звернувся до суду із заявою про стягнення витрат із позивача, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень судових витрат, пов`язаних із наданням останньому професійної правничої допомоги у цивільній справі № 451/212/18. На підтвердження сплати витрат пов`язаних із сплатою коштів на правову допомогу представником відповідача було надано: Договір №23-ФО на представництво інтересів та надання правової допомоги від 02.04.2019 року, Акт приймання передачі наданих послуг №17/20/12 до Договору №23/ФО від 17.12.2020 року, рахунок №17/20/12 від 17 грудня 2020 року та квитанції про оплату, сплачені відповідачем ОСОБА_4 23.12.2020 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заяву підтримав, просив її в порядку ст.ст.137-142 ЦПК України задовольнити та стягнути судові витрати в розмірі 12500 гривень. Позов залишено без розгляду на підстави заяви позивача після підготовчого судового засідання до початку судового розгляду, а це на думку сторони відповідача є не що іншим, як зловживання правом, тому позивач повинен відшкодувати судові витрати. Звертав увагу суду, що зменшення витрат в даному випадку не допускається. Суд може відновити порушене право відповідача у кожній конкретній справі, з врахуванням ініціювання самого позову позивачем, через які сторона відповідача понесла судові витрати, та з врахуванням необґрунтованих дій позивача зловживання правом позивача

Представник позивача ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заяви про стягнення судових витрат, оскільки позовна заява була залишена без розгляду після закриття підготовчого судового засідання та до початку судового розгляду чого не заперечує представник відповідача, на підставі заяви позивача, яка передбачена нормами ЦПК України. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.134 ЦПК України кожна сторона подає попередній розрахунок суми витрат, у разі неподання, суд може відмовити у відшкодуванні таких витрат за винятком судового збору. Сторона відповідача в процесі розгляду справи не надала жодних доказів про понесення нею судових витрат. Згідно ч.5 ст.142 ЦПК України судові витрати відшкодовуються внаслідок необґрунтованих дій позивача. Залишення позовної заяви без розгляду це форма закінчення розгляду справи без ухвалення судового рішення, це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та правом на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необгрунтованих дій позивача. Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необгрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Просив в задоволенні заяви відмовити, оскільки відповідачем в процесі розгляду справи не подано жодних попередніх розрахунків судових витрат, а подання таких після завершення розгляду справи не передбачено нормами ЦПК України. Звертав увагу суду, що подача заяви про залишення позову без розгляду не може розцінюватися як зловживання правом, оскільки таке передбачено нормами ЦПК України, що відображено у постанові Верховного суду України від 26 вересня 2018 року.

Вислухавши пояснення представника відповідача та заперечення представника позивача, суд робить наступні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3. ст. 133 ЦПК України).

За правилами ч.1, ч.2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з п. 7 ст.135 ЦПК України у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду - про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково.

За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За правилами ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Детально ознайомившись із матеріалами справи, суд робить висновки про те, що у матеріалах справи відсутній будь - який документ про попередній (орієнтований) розрахунок понесених стороною відповідача суми судових витрат.

Таким чином, головною умовою для стягнення з позивача компенсації здійснених відповідачем судових витрат згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України є необгрунтованість дій позивача.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меншаков проти України» №377/02 п.52 рішення від 08.04.2010, суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Тому, кваліфікуючи подання позову як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у виді залишення позову без розгляду, тим самим позивача позбавляють гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

Вказане свідчить про те, що позивач скористався своїм правом і подав заяву про залишення позову без розгляду.

Подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з`ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами позивачем.

Отже, подання позову так само і подання заяви про залишення позову без розгляду не є необгрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, який не містить обмежень в його реалізації.

Так, 26 вересня 2018 року Верховний Суд у справі № 148/312/16-ц, зазначив: залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необгрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Подібна правова позиція відображена Верховним Судом 3 липня 2019 року у справі № 543/408/17, де суд зазначив Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необгрунтованих дій позивача. Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необгрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необгрунтованими діями позивача, так як це є його правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обгрунтованості позову.

Таким чином, за змістом частини 5 статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачем згідно процесуального обов`язку доказування не доведено, які саме необґрунтовані дії були здійснені позивачем в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов, чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача, чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Оскільки представником відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач здійснював необгрунтовані дії в ході розгляду справи, суд робить висновки про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.134, 137, 141, 142, 257, 258- 261, ч.ч.6,9 ст.268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 представника відповідача про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст ухвали виготовлено 1 лютого 2021 року.