Справа № 344/5369/21
Провадження № 22-ц/4808/1673/21
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року, в складі судді Шамотайло О.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ТОВ «СТЕК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 25 624, 09 грн та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «СТЕК» створено у квітні 2012 року, здійснювало господарську діяльність у сфері теплопостачання та надавало послуги з централізованого опалення зокрема споживачу ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_1 . З вересня 2020 року дані послуги споживачу Сорочинському надає ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго, у зв`язку з тим, що ТОВ «СТЕК» перебуває у процедурі банкрутства.

Зазначив, що оскільки до жовтня 2020 року ТОВ «СТЕК» надавало послуги з централізованого опалення споживачу ОСОБА_1 за які він не сплачував, в зв`язку з цим з серпня 2017 року по вересень 2020 року відповідачем спожито послуги з централізованого опалення у розмірі 25 624, 09 грн, які він всупереч вимогам чинного законодавства України станом на 31.01.2021 року не сплатив.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» заборгованість за послуги централізованого в розмірі 13 890,83 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 230,56 грн та 1000 грн витрати за надання правової допомоги.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим. Прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначила, що суд прийняв як належні та допустимі докази приєднані до позову три копії ліцензії, які не мають ні дати видачі, ні строку їх дії, а з копій ліцензій, які були надані позивачем у інших судових провадженнях вбачається, що строк дії його трьох ліцензій закінчився ще 21.06.2017 року. Крім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про надання ліцензій на ліцензовані види господарської діяльності позивача, що свідчить про ведення ним підприємницької діяльності незаконно.

Зазначає також, що між відповідачем та позивачем відсутній договір про надання послуг з теплопостачання, послуги насправді не надавались і не надаються, оскільки квартира відповідача відключена від ЦО ще до 2006 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою «Обслуговуючого кооперативу Сорохтея, 37» від 01.12.2016 року №931, де вказано, що в будинку за адресою АДРЕСА_2 встановлено тепловий лічильник Pt500 заводський номер №808752 з 2010 року і працює до сьогоднішнього дня, по якому здійснюється нарахування плати за теплопостачання для мешканців будинку. На момент встановлення теплового лічильника в будинку квартиру АДРЕСА_3 від централізованого теплопостачання було відключено.

Що стосується твердження суду про те, що відповідачем не було дотримано процедури відключення від централізованої системи теплопостачання, оскільки отримавши дозвіл на встановлення автономного опалення в квартирі, ним не було подано належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення такого опалення та акту про відключення квартири від теплопостачання, то зазначає, що ними було надано Витяг з протоколу №13 засідання комісії з надання дозволу на влаштування автономних систем теплопостачання у житлових будинках та будівлях громадсько-промислового призначення з відключенням їх від систем централізованого теплопостачання від 17.09.2007 року, яким відповідачу було дозволено проведення необхідних переобладнань для встановлення автономного опалення. А згідно листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №8/10-769-13 від 13.03.2013 року, громадяни, які отримали дозвіл на відключення квартири до 12.12.2007 року, мають право здійснити та завершити відповідні роботи по відключенню квартири від мереж ЦО і ГВП і оформити їх у відповідності з чинним на той час Порядком». У матеріалах справи наявна також заява відповідача від 16.08.2007 року про припинення подачі теплоенергії у його квартиру, оскільки він проживає в США і, відколи, став власником, не укладав договір про надання послуг, яку ним було надано ще ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», що виконувало послуги з теплопостачання.

На думку апелянта судом залишено поза увагою, що представником позивача було підтверджено в судовому засіданні відсутність заборгованості по будинку відповідача, що свідчить про те, що позивач вже отримав плату за надану ним теплову енергію в будинок відповідача згідно показників теплового лічильника.

Судом не взято до уваги той факт, що відповідач став власником квартири 13.06.2006 року, коли позивача ще взагалі не існувало, бо зареєстровано його в державному реєстрі згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ №252741 тільки 05.04.2012 року. Квартиру відповідачем було придбано уже без батарей ЦО, а гарячого водопостачання в будинку ніколи не було, бо проектною документацією на корпоративний будинок передбачено нагрівання води самостійно газовими колонками.

Крім того, на думку представника апелянта, судом не застосовано вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

На підставі наведеного просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Правом на подачу відзиву ТОВ «СТЕК» не скористалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.5 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1 .

Даний будинок, в тому числі і квартира відповідача, обслуговуються і підключені до системи централізованого постачання теплової енергії і гарячої води від котельні по АДРЕСА_4 .

ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було створене в квітні 2012 року та відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26.07.2012 №508 визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні, що знаходиться по АДРЕСА_4 .

Згідно акту прийняття в експлуатацію теплового вузла обліку в житловому будинку по АДРЕСА_2 від 02 грудня 2016 року встановлено тепловий лічильник в ОК «Сорохтея,37».

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 10.09.2020 року №943 у зв`язку з процедурою банкрутства ТОВ «СТЕК» вирішено Державному міському підприємству «Івано-Франківськтеплокомуненерго» укласти угоди для здійснення господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії споживачам підключеним до мереж котельні по вул. Індустріальна та укласти угоди із споживачами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення є підставною та обґрунтованою, а обов`язок відповідача оплачувати дані послуги випливає з вимоги закону, проте враховуючи що в квартирі відповідача відсутні тепломережі, якими транспортується та постачається теплоенергія в квартиру, а не до будинку, в якому розміщена квартира, то суд не заперечуючи факт постачання послуг до будинку не може констатувати повноцінний факт отримання такої послуги і користування нею відповідачем.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положеннями частини першої ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами) (далі - Правила).

Відповідно до ч.7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» оплата за надані послуги вноситься щомісячно.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 77, 78, 81 ЦПК України передбачено, що на сторони у справі покладається обов`язок по наданню належних та допустимих доказів як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник відповідача у своїй апеляційній скарзі посилається зокрема на відсутність у позивача ліцензій на ведення своєї діяльності, оскільки строк їх дії закінчився ще 21.06.2017 року.

Разом з тим, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» згідно рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №235 від 22.06.2012 року було видано ліцензії АВ №597517 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), АВ №597518 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та АВ №597519 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії ( а.с. 12, 13).

28 червня 2015 року набув чинності Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року, відповідно до частини 6 статті 21 якого ліцензії, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2251 від 01.09.2015 року постановлено переоформити ліцензії АВ №597517 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), АВ №597518 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, АВ №597519 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, які видані ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» на безстрокові.

Що стосується посилання представника апелянта на відсутність договору про надання послуг з теплопостачання між позивачем та відповідачем, то з даного приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно пункту 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Договір між позивачем та відповідачем не укладався, однак, обов`язок по укладенню договору покладається у тому числі й на споживача послуг, а тому, правовідносини, які виникли, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №-630.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №344/10719/16-ц.

Не заслуговують на увагу також твердження представника відповідача про те, що належна ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 відключена від мережі централізованого опалення.

Відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №-630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Питання відмови від послуг з централізованого опалення та відключення від мереж централізованого опалення регулюються Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Зазначеним Порядком встановлено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Для виконання робіт з підготовки внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП до опалювального сезону після відключення приміщення від мереж його власник, наймач (орендар) зобов`язаний надавати представнику виконавця послуг з ЦО і ГВП можливість доступу до транзитних трубопроводів відповідно до порядку їх технічного огляду, установленого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджено центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктами 25, 26 вказаних Правил передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води регламентується Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), і здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії (далі - Комісія) для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.

Акту за участю теплопостачальної організації, який є завершальним етапом проходження встановленої законодавством процедури відключення від мереж централізованого опалення відповідачем не надано.

До оформлення акта про відключення від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, у позивача відсутні правові підстави для припинення нарахувань за послугу з централізованого опалення.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил №630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1192цс15.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не застосовано норми Закону України «Про захист прав споживачів», який поширюється на дані правовідносини не заслуговує на увагу, оскільки відповідач у разі порушення з боку позивача його прав як споживача вправі пред`явити у встановленому законом порядку такі вимоги до останнього. У справі що переглядається відповідачем, з посиланням на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» не зазначено в чому саме полягає порушення його прав при стягненні заборгованості за надані послуги.

При цьому запереченням відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог позивача суд дав належну правову оцінку, ухваливши рішення про часткове задоволення позову.

Стосовно розміру стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, то судом першої інстанції вірно встановлено, що в квартирі відповідача відсутні тепломережі, якими транспортується та постачається теплоенергія в квартиру, а не до будинку, в якому розміщена квартира, а тому суд не заперечуючи факт постачання послуг до будинку не може констатувати повноцінний факт отримання такої послуги і користування нею відповідачем, в зв`язку з цим позов задовольнив частково, оскільки розпочавши офіційну процедуру відключення від мережі теплопостачання позивач все ж не оформив її в установленому законом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його обгрунтованості не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 22 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк