ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1555/21 Справа № 213/896/20 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року, яке постановлено суддею Князєвої Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості про дату винесення повного судового рішення матеріали справи не містять), -

ВСТАНОВИВ :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 ,після смерті якого відкрилась спадщина на автомобіль FORD TRANZIT, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською О.О. від 11.09.2019 року відмовлено у вчинені нотаріальної дії через ненадання оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який було втрачено. Про втрату свідоцтва було надано оголошення в газету. Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до РСЦ МВС в Дніпропетровській області, територіального центру № 1243 з письмовою заявою про видачу дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу FORD TRANZIT, 2000 року випуску, державний номер знак НОМЕР_1 , що належав батькові позивача. У видачі дублікату свідоцтва відмовлено, оскільки такий дублікат може бути виданий лише власнику транспортного засобу.

Після уточнення позовних вимог просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , на автомобіль «FORD TRANZIT 280 2/0 ТДЕ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції не взято до уваги ст.392 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець вправі звернутись до суду із позовом про визнання права власності для захисту свого документально непідтвердженого суб`єктивного права власності.

Крім того, нотаріус має право та можливість видати дублікат правовстановлюючого документу лише в разі втрати такого документа, який видавався саме нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування. Таким чином, нотаріус не мав правових підстав на отримання дублікату технічного паспорту на транспортний засіб, необхідний для вчинення нотаріальних дій, а тому він на законних підставах відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа.

Скаржник вважає, що належним відповідачем у справі є саме Територіальна громада.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно визначено відповідача, правовстановлюючий документ на спірний транспортний засіб нотаріус мав можливість отримати шляхом витребування у відповідного органу і у разі неможливості отримання зазначеного документу нотаріус міг відмовити у вчинені нотаріальної дії. Зазначені дії нотаріусом виконані не були. Фактично позивачем обрано спосіб захисту своїх прав, що не відповідає характеру їх порушення.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду не наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Так, за положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст..ст. 1216, 1218 ЦК України).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а. с. 38, 40).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_2 та 01 листопада 2019 року звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль FORD TRANZIT, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після смерті батька.

Постановою нотаріуса від 01.11.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5, 37).

19.11.2020 року начальником Територіального сервісного центру № 1243 РСЦ МВС в Дніпропетровській області відмовлено представнику позивача за довіреністю ОСОБА_3 у видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у зв`язку з тим, що замість утраченого свідоцтва нове видається на підставі заяви власника або його представника, а власник спірного транспорту помер (а.с. 41-42).

29.01.2020 року в газеті «Звезда 4» опубліковано оголошення про те, що втрачене свідоцтво про реєстрацію спірного транспортного засобу, який належав ОСОБА_2 , вважати недійсним (а.с. 27).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 28/20 про визначення ринкової вартості від 19.02.2020 року ринкова вартість автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки 17.02.2020 року становить 52460,82 грн (а.с. 11-26).

Отже, позивачем у справі обрано належний спосіб захисту порушених прав, у зв`язку з чим, колегією суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ж статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1,3статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, як вбачається з матеріалів справи позивач у справі є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька 01 листопада 2019 року (а.с. 38),

Постановою приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області від 01.11.2019 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю оригіналу документу на транспортний засіб.

Відповідно до пункту 23,24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те, що позивач звернувся з позовними вимогами до неналежного відповідача.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

В ст. 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, сформульовані основні принципи здійснення правомочностей власника, як-от: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності закріплено приписами ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 369 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що, відповідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради про визнання права власності на рухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на автомобіль «FORD TRANZIT 280 2/0 ТДЕ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: