Справа № 438/1373/19 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/702/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Скакун І.А.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представниці відповідача Бориславської міської ради Львівської області Тахтарової О.Б., третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області в складі судді Слиша А.Т. від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи ОСОБА_5 , яка діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду від 12 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , яка діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

Вважає, що рішення є незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, які суд вважав встановленими. Вказує, що всупереч фактичним обставинам справи, суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо відсутності у позивачки правових підстав набуття права власності на спірну квартиру, а саме, що відсутня така ознака набуття права власності за набувальною давністю як добросовісність володіння, оскільки проживаючи у спірному житловому приміщенні з 1992 року без відповідної реєстрації, з 1999 року - з реєстрацією проживання у спірному житлі, вона звертаючись до органу приватизації житла у вересні 2019 року, не могла не знати, що квартира належить до комунальної власності, отже власник квартири відомий, і набути право власності на комунальне житло за набувальною давністю у неї немає підстав. Вказує, що виходячи тільки з вказаної обставини, суд першої інстанції помилково вважає, що позивачка заволоділа спірною квартирою недобросовісно, так як подання заяви про приватизацію у 2019 ропі не спростовує тої обставини, що станом на початок перебігу строку для набуття права власності за набувальною давністю, а саме у 2001 році (так і на час вселення у квартиру в 1992 році) позивачка не знала і не могла знати про те, що Бориславська міська рада вважає себе титульним володільцем вказаного майна. Стверджує, що будинок АДРЕСА_1 , побудований в 1915 році, жодна з квартир у будинку не була приватизована, відповідно відповідач Бориславська міська рада не була і не є титульним володільцем спірної квартири. Вказаний будинок не належить до державного житлового фонду. Отже, вважає, що цей будинок не має власника, тому фактично це безгосподарне майно. Наголошує на тому, що вона відкрито, безперервно та добросовісноволоділа квартирою АДРЕСА_2 більше десяти років без відповідної правової підстави (ні з нею, ні з членами сім`ї не укладався договір найму житла), квартира не перебувала на балансі будинку, управи, ні позивачка, ні члени її сім`ї ніколи не сплачували квартиру плату, протягом неповних тридцяти років Бориславська міська рада не заявляла себе титульним власником вказаного житла і не ставила до позивачки жодних претензій щодо володіння та користування вказаним житлом, яке здійснювалося без відповідної правової підстави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, її представниці та третіх осіб на підтримання апеляційної скарги, представниці відповідачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних пояснень учасників справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на роз`яснення, викладені у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», п.п.9,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 за №5, висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №910/17274/17, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.15,16,328,335,344,397 ЦК України, ст. ст.2, 4, 12,13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 214, 263-265, 268, 352 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що ОСОБА_1 проживаючи у спірному житловому приміщенні з 1992 року без відповідної реєстрації, з 1999 року з реєстрацією проживання у спірному житлі, звертаючись до органу приватизації житла у вересні 2019 року, не могла не знати, що квартира належить до комунальної власності, отже власник квартири відомий, і набути право власності на комунальне житло за набувальною давністю у неї немає підстав. Для набуття права власності на житло, яке перебуває у комунальній власності існує порядок приватизації житла (ВС зауважив, що для набуття права власності на житло, яке перебуває у комунальній власності існує порядок приватизації житла (постанова від 24.01.2019 у справі №755/16913/16-ц). Сам по собі факт списання житлового будинку в якому проживає позивач ОСОБА_1 з балансу з балансу комунального підприємства відповідача не свідчить про безтитульність володіння позивачем таким майном, оскільки відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 р. № 996 «баланс» є лише елементом фінансової звітності підприємства. При цьому цим Законом встановлено принцип автономності, згідно з яким «кожне підприємство розглядається як юридична особа, відокремлена від її власників, у зв`язку з чим особисте майно та зобов`язання власників не повинні відображатися у фінансовій звітності підприємства».

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

29 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , яка діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просила:

?визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із 1992 року по теперішній час проживає за вказаною адресою. З 1992 по 1999 роки проживала у даній квартирі без реєстрації місця проживання, із 1999 року по теперішній час з реєстрацією місця проживання.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 21 січня 1999року за №34 було дозволено прописати Бориславському МВ УМВСУ у Львівській області покійного чоловіка ОСОБА_7 позивача разом із членами сім`ї. У лютому 1999 року покійний чоловік позивача звертався до Бориславської міської ради Львівської області з оформленням права власності на спірну квартиру, проте повідомленням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 09 лютого 1999 року у оформленні права власності було відмовлено у зв`язку із зняттям з балансу ЖЕКу №3. На сьогоднішній день вона разом із членами сім`ї продовжує проживати у вказаному житловому приміщенні. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном протягом 20-ти років, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонт. Завжди вчасно сплачує комунальні платежі. Ніхто щодо оформлення права власності на це житлове приміщення не звертався.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 разом із членами сім`ї, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , яка діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_3 з 1992 року. Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована як член сім`ї ОСОБА_7 за даною адресою 25 лютого 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 26 січня 1999 року №34 (а.с.46). Цим рішенням також підтверджено факт проживання без прописки із 1999 року.

Рішенням Бориславської міської ради Львівської області за №2098 від 04 жовтня 2019 року, була проведена процедура списання будинків, в тому числі будинку за адресою АДРЕСА_1 в якому проживає позивач, з балансу комунальних підприємств відповідно до постанови КМ України від 20 квітня 2016 року №301 «Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків» (а.с.48,49) та передано на технічну документацію будинків управителям (а.с.51-60).

Розпорядженням органу приватизації житла виконавчого комітету Бориславської міської ради №10062 від 24 жовтня 2019 року фактично було відмовлено позивачу ОСОБА_1 на підставі заяви останньої від 24 вересня 2019 року (а.с.61) у приватизації спірного житла у зв`язку із відсутністю ордеру у заявника на спірне житло (а.с.63).

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що в межах даної справи Релігійна громада Української Греко-католицької церкви в м. Бориславі «Вознесіння Господнього» зверталася з позовом до Бориславської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 за Релігійною громадою Української Греко-католицької церкви в м. Бориславі «Вознесіння Господнього».

Із позовної заяви Релігійної громада Української Греко-католицької церкви в м. Бориславі «Вознесіння Господнього» вбачається, що такі вважають, що житлова квартира АДРЕСА_4 належить Релігійній громаді на праві власності, однак в силу різних обставин не виготовила документи щодо реєстрації права власності.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 21 серпня 2020 року позовну заяву Релігійної громада Української Греко-католицької церкви в м. Бориславі «Вознесіння Господнього» визнано не поданою та повернуто заявнику.

Крім цього, сторони визнали у суді апеляційної інстанції, що на даний час у суді розглядається інший спір за позовом Релігійної організації «Релігійна громада Української Греко-Католицької Церкви парафії Вознесіння Господнього у м.Бориславі Львівської області» до Бориславської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спірну квартиру.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Із наведеного вище вбачається, що позивачкою подано позов про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, однак відповідачем до участі у справі залучено лише Бориславську міську раду Львівської області. Інших же осіб прав та обов`язків яких такий спір стосується, зокрема, осіб які вважають себе власниками спірної квартири та претендують на визнання за ними права власності на спірну квартиру за набувальною давністю до участі у справі не залучено як співвідповідачів, хоча потенційне рішення суду про задоволення позову та визнання права власності за позивачкою на спірну квартиру, також, прямо вплине на їх права та законні інтереси.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, зокрема, і Релігійної громади Української Греко-католицької церкви в м. Бориславі «Вознесіння Господнього» суд не взмозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів) на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

Клопотань про залучення згаданих осіб як співвідповідачів позивачка не заявляла.

Зважаючи на вказане суд був позбавлений можливості ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, тому рішення суду про відмову у задоволенні позову слід вважати таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Зважаючи на вказане, а також те, що апеляційний суд не наділений правом на залучення належних відповідачів (заміну неналежних), а також на направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра