Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3651/20 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 42 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження в м.Житомирі цивільну справу №296/3651/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 25 січня 2011 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений договір, згідно з яким банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_1 підписала заяву, відповідно до якої погодилась з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. При укладенні вказаного договору остання надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Разом з тим, ОСОБА_1 свої зобов`язання за фактичне використання кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2020 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 22228 грн. 15 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати простроченого кредиту у розмірі 9894 грн. 43 коп., заборгованості зі сплати відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у розмірі 4093 грн. 52 коп., 6705 грн. 53 коп. пені та штрафів: 500 грн. ( фіксована частина), 1034 грн. 67 коп. ( процентна складова).

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 22228 грн. 15 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідачка підписала заяву, відповідно до якої погодилась з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. З наведеного вбачається, що, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, вона висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Відсутність при цьому підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладення договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах.

ОСОБА_1 не надала суду доказів на спростування кредитної заборгованості. Факт невиконання зобов`язань за цим кредитним договором підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 січня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк. У вказаній заяві розмір бажаного кредитного ліміту зазначений 1000 грн. Дана заява не містить умов щодо нарахування пені та штрафів, відсоткова ставка не зазначена.

На підтвердження факту укладення договору, окрім вказаної анкети-заяви, позивач надав суду витяг з Тарифів, а також Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які були розміщені на сайті privatbank.ua/terms/.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк посилався на ту обставину, що відповідачка належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 23 березня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 22228 грн. 15 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати простроченого кредиту у розмірі 9894 грн. 43 коп., заборгованості зі сплати відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у розмірі 4093 грн. 52 коп., 6705 грн. 53 коп. пені та штрафів: 500 грн. ( фіксована частина), 1034 грн. 67 коп. ( процентна складова).

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Наявні в матеріалах справи витяги з Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку передбачають можливість нарахування пені та штрафів у разі порушення зобов`язань. Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Тарифи та Умови були надані відповідачці для ознайомлення та були погоджені нею при підписанні анкети-заяви.

Також Велика Палата Верховного Суду у вищезгаданій постанові від 3 липня 2019 року дійшла висновку про те, що в даному випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин положення частини 1 ст.364 ЦК України, оскільки Умови та правила, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк з часу виникнення спірних правовідносин й до звернення позивача до суду з даним позовом, що не виключає можливості долучення кредитором до позовної заяви витягу з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, найбільш сприятливих для задоволення позову.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування пені і штрафів, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Лише факт безпосереднього підписання позичальником Умов та правил може свідчити про прийняття ним запропонованих йому умов кредитування. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді ціну договору, в тому числі й розмір та порядок нарахування неустойки.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, у вищезазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки зазначені Умови та правила становлять значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що при укладенні договору з відповідачкою банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та надав би можливість покласти на слабшу сторону- споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Долучена до матеріалів справи довідка про умови кредитування датована 17 лютого 2011 року, відтак відсутні підстави стверджувати про те, що вона є складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 25 січня 2011 року.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 6705 грн. 53 коп. пені та штрафів (500 грн. й 1034 грн. 67 коп).

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність правових підстав для стягнення 9894 грн. 43 коп. заборгованості, вважаючи, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачці кредитних коштів у розмірі погодженого сторонами кредитного ліміту.

Так, долучена до матеріалів справи виписка з рахунку містить інформацію про те, що кредитний ліміт був збільшений та 18 серпня 2013 року ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти у розмірі 3800 грн. Відповідачка користувалась кредитним коштами, проте не в повному обсязі повертала кредит, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 9894 грн. 43 коп., яка не була сплачена нею.

Таким чином, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача 9894 грн. 43 коп. заборгованості за кредитом.

Щодо стягнення на користь позивача відсотків за порушення строків повернення кредиту, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз наведеної норми свідчить, що приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, які підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Долучена до матеріалів справи довідка банку містить інформацію про те, що строк кредитування закінчився у січні 2020 року. Отже, з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити суму процентів відповідно до ст.625 ЦК України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості за відсотками, який свідчить про нарахування 86,4 % річних на суму заборгованості, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому з відповідачки на користь банку, крім простроченого тіла кредиту, підлягає також стягненню й заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит, із розрахунку три проценти річних за період з 1 лютого 2020 року по 23 березня 2020 (в межах позовних вимог, що становить 52 дні) в сумі 42 грн. 29 коп. (9894,43 грн. х 3 % : 365 дн. х 52 дн.).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача підлягає стягненню 939 грн. 59 коп. судового збору ( 44,7 % від сплаченого судового збору).

Керуючись ст. ст. 259, 268,367,374, 376,381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості зі сплати кредиту та відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором у розмірі 9936 грн. 72 коп. та 939 грн. 59 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати відсотків відмовити.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді :