РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_4 (надалі відповідач), в якому просить змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2 500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача на її користь 9 910 грн. 00 коп., як компенсацію фактично понесених грошових коштів, пов`язаних з лікуванням та оздоровленням сина.

Позовну заяву мотивує тим, що 04 грудня 2009 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від цього шлюбу в них народився син ОСОБА_5 . Рішенням Рівненського міського суду від 07 лютого 2020 року у цивільній справі №569/21798/18 шлюб між нею та відповідачем розірвано та визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею. Рішенням Рівненського міського суду від 15 січня 2019 року у цивільній справі №569/21802/18 ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Син проживає разом з нею і спору щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином між сторонами не має. Відповідач сплачує аліменти на малолітнього сина виключно в розмірі як визначено рішенням суду, тобто по 1 100 грн. в місяць, добровільно збільшити розмір аліментів не бажає, участі в додаткових витратах на сина не приймає, незважаючи на збільшення вартості рівня життя, засобів гігієни, продуктів харчування, витрат на навчання (купівля шкільного приладдя, плата за навчання, оплата на харчування сина в школі, та ін.), не приймає участі відповідач і в витратах на лікування, відпочинку та оздоровлення сина, додаткові заняття з іноземної (англійської) мови.

Вказує, що син навчається в Рівненському академічному ліцеї «Престиж» Рівненської міської ради, є учнем 4-В класу. Витрати по оплаті навчання в місяць становлять 620 грн. Окрім того, вартість щоденного харчування сина в шкільній їдальні складає 36 грн. Тобто в місяць витрати на харчування сина в школі становлять близько 800 грн. Витрати на купівлю сезонного одягу становлять близько 3 000 грн. (в квартал), продукти харчування та засоби гігієни становлять ще близько 1 000 грн. в місяць.

Їй відомо, що відповідач працює та отримує заробітну плату, однак в якому розмірі їй не відомо. Врахлвуючи, що відповідач фізично здоровий та матеріально забезпечений, інших дітей та осіб на утриманні немає, а відтак з врахуванням віку сина, його потреб для повноцінного проживання, навчання, утримання (купівля одягу, продуктів харчування, ліки) вважає, що розмір аліментів має бути змінений з 1 100 грн. на місяць до 2 500 грн. на місяць.

Окрім того, вказує, що займалася оздоровленням сина (поїздки на море, озеро), в Карпати, та інші поїздки, при цьому участі в оплаті або компенсації такого оздоровлення, проведення дозвілля та відпочинку сина, відповідач не приймав. Зокрема, за туристичні пакети в Єгипет за сина нею було оплачено 12 320 грн. 00 коп. та 4 800 грн. 00 коп. Також, нею були понесені витрати на послуги стоматолога за лікування сина в загальному розмірі 2 700 грн. 00 коп. Відтак, враховуючи додаткові витрати на сина, які вона вже понесла, відповідач має їй відшкодувати 9 910 грн. 00 коп.

18 січня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив змінити розмір аліментів, визначених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2019 року в справі №569/21802/18, та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі фіксованої суми 1 800 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позову - відмовити.

У відзиві вказав, що відповідач не заперечує і не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак заперечує щодо такої великої зміни розміру аліментів і повністю заперечує проти стягнення додаткових витрат на дитину.

Вказує, що на даний час відповідач працює в ТОВ «Ліонест» на посаді директора. Через загальне погіршення економічного стану в країні, зокрема через поширення Ковід-19, рівень доходу підприємства різко знизився, і на даний час заробітна плата відповідача є мінімальною, в середньому 5 000 грн. на місяць. Тому, не заперечуючи проти вимоги про збільшення суми аліментів, відповідач заперечує вимогу про збільшення суми аліментів до 2 500 грн. 00 коп. і вважає доцільним встановити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 800 грн. 00 коп.

Окрім того, відповідач проживає разом зі своєю літньою матір`ю, яка є пенсіонеркою, постійно хворіє, знаходиться на обліку у профільних лікарів. Оскільки матір відповідача постійно хворіє, тому на лікування та підтримку матері відповідач також зобов`язаний витрачати кошти.

Щодо стягнення додаткових витрат зазначає, що позивач не вказує в зв`язку з чим нею було прийнято рішення про додаткові витрати, зокрема про поїздку в Єгипет, і чи погоджувалися ці додаткові витрати з відповідачем, оскільки ніякого погодження з відповідачем цих витрат не було, більш того, й ніякої особливої необхідності в цих витратах також не було. При цьому, відповідач неодноразово заперечував щодо такої поїздки дитини у навчальний рік і час.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо збільшення розміру аліментів до 1 800 грн. 00 коп. на місяць та стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею додаткових витрат на лікування сина, за послуги стоматолога, в розмірі 1 350 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог просив відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

03 лютого 2021 року представник позивача ОСОБА_1 подавала заяву про витребування доказів, в задоволенні якої судом відмовлено, оскільки заява подана з пропуском встановленого строку і представник позивача ОСОБА_1 не обґрунтувала неможливість подання заяви у встановлений строк з причин, що не залежали від неї чи позивача.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2019 року в справі №569/21802/18 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 100 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

З довідки Рівненського академічного ліцею «Престиж» Рівненської міської ради від 05 листопада 2020 року №236/10-08 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учень 4-В класу Рівненського академічного ліцею «Престиж», дійсно навчається у закладі.

З довідки Рівненського академічного ліцею «Престиж» імені Лілії Котовської Рівненської міської ради від 18 листопада 2020 року №225/10-08 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно є учнем 4-В класу Рівненського академічного ліцею «Престиж» імені Лілії Котовської Рівненської міської ради. У 2020-2021 навчальному році вартість обіду в шкільній їдальні становить 22 грн. 00 коп. та полуденку 12 грн. 00 коп.

З дублікатів чеків АТ КБ «ПриватБанк» від 17 листопада 2020 року слідує, що ОСОБА_3 сплачено за навчання Рівненській класичній гімназії «Престиж» 29 жовтня 2019 року 1 240 грн. 00 коп., 25 березня 2020 року 620 грн. 00 коп., 19 вересня 2020 року 620 грн. 00 коп., 28 жовтня 2020 року 620 грн. 00 коп.

З довідки про доходи ТОВ «Ліонест» вих. №11/1 від 11 січня 2021 року слідує, що ОСОБА_4 дійсно працює на основному місці роботи у ТОВ «Ліонест» на посаді директора з 01 листопада 2013 року по теперішній час. За липень 2020 року йому нарахована заробітна плата в сумі 4 900 грн. 00 коп., за серпень 2020 року 4 900 грн. 00 коп., за вересень 2020 року 5 192 грн. 59 коп., за жовтень 2020 року 5 000 грн. 00 коп., за листопада 2020 року 5 000 грн. 00 коп., за грудень 2020 року 5 000 грн. 00 коп., а загалом 29 992 грн. 59 коп.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів .

Як вбачається із матеріалів справи визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2019 року в справі №569/21802/18 розмір аліментів є меншим, ніж встановлений у ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року складає 2395 грн. 00 коп., тому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 1197 грн. 50 коп. - 50 відсотків прожиткового мінімуму.

Відповідач погоджується сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 1 800 грн. 00 коп. щомісячно.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їхньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 100 грн. 00 коп. до 1 800 грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Доказів про потребу стягнення коштів на утримання дитини в більшому розмірі, як і доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів для стягнення мінімального рекомендованого розміру аліментів, позивач суду не надала.

Також, суд зазначає, що відповідачем не подано доказів щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері, а копії її паспорта, довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера, свідоцтва про народження і медичної довідки не є належними доказами цього факту.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

З розрахункових квитанцій серії ААОА №411742 від 11 серпня 2020 року та №411746 від 19 листопада 2020 року слідує, що за стоматологічні послуги від ОСОБА_5 сплачено 1 150 грн. 00 коп. та 1 550 грн. 00 коп. відповідно.

Суд погоджується, що понесені позивачем витрати на оплату стоматологічний послуг в загальному розмірі 2 700 грн. 00 коп. є додатковими витратами на дитину відповідно до ст. 185 СК України, які викликані особливими обставинами зумовленими хворобою дитини.

Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. В зв`язку з чим, суд вважає, що вищевказані додаткові витрати повинні бути розподілені між батьками у рівних частках.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення.

Суд враховує, що відповідач є працездатного віку, офіційно працевлаштований, має задовільний стан здоров`я, а відтак спроможний сплатити половину понесених позивачем додаткових витрат на оплату стоматологічних послуг в розмірі 1 350 грн. 00 коп.

Таким чином, встановивши наявність у позивача, з якою проживає малолітня дитина, особливих обставин у додаткових витратах, суд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених позивачем додаткових витрат в розмірі 1 350 грн. 00 коп.

Щодо стягнення витрат за придбані позивачем туристичні пакети в Єгипет в розмірі 12 320 грн. 00 коп. та 4 800 грн. 00 коп., суд, з огляду на наведені вище положення СК України, дійшов висновку про відмову в їх стягненні, оскільки позивач самостійно, на власний розсуд обрала заклад, в якому спільний син сторін знаходився на оздоровленні за межами України без погодження з батьком дитини і без відповідних рекомендацій лікарів. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що понесені нею витрати на оздоровлення дитини викликані саме особливими обставинами (частина перша статті 185 СК України), оскільки не доведено, що в дитини є певні захворювання, які потребують лікування і це лікування чи оздоровлення неможливе в Україні та є необхідність спеціалізованого лікування чи оздоровлення дитини в Єгипті, яке викликано особливими обставинами. За отриманням санаторно-курортного лікування для сина в Україні позивач не зверталася, профілактичного лікування в Україні він не проходив, а до Єгипту позивач повезла сина за власним вибором без рекомендації лікарів, тобто необхідність такого лікування чи оздоровлення для сина за кордоном нею не доведено, що є її процесуальним обов`язком.

За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 681 грн. 60 коп. (840 грн. 80 коп. х 2) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись статтями 180-183, 185, 192 Сімейного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2019 року в справі №569/21802/18 у розмірі 1 100 гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 350 (одна тисяча триста п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року.

Суддя О.О. Першко