Справа № 522/9098/19
Провадження № 3966/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Стогнієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, який в подальшому було уточнено, по якому просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача кошти в розмірі 120 000 грн. в якості завданої моральної шкоди, а саме: з ОСОБА_2 та ОСОБА_10 по 30 000 грн.; з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ВК ОМР по 20 000 грн. з кожного.; судові витрати просила стягнути з відповідачів.

Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що в судах перебували різні провадження за участю сторін по справі в різних судових інстанціях. Так, позивачем протягом 2011 2019 років було витрачено багато сил та часу, необхідних для захисту її прав та інтересів, у вказаний період вона була позбавлена нормального, звичайного образу життя, спілкування з друзями, не могла придбати та поїхати на відпочинок оскільки постійно готувалась та відвідувала судові засідання та інші правоохоронні органи. У зв`язку із вищенаведеним позивач вважає, що їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 120 000 грн., що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позивач до судових засідань, які відбулись 19.10.2002 року та 18.01.2021 року не з`явилась, про дату, час та місце проведення яких повідомлена належним чином.

15.10.2020 року надала відповідь на відзив по якому просила позов задовольнити та, зокрема, справу розглядати за її відсутності, оскільки вона після проведеної операції не має можливості прибути до судового засідання.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Одеської міської в судовому засіданні позов не визнали, надали відзиви та пояснення на позовну заяву, відповідно до яких в задоволенні позову просили відмовити.

Треті особи до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач в позові зазначає, що 15.10.2010р. ОСОБА_11 по договору дарування одержала 184/1000 частки комунальної квартири АДРЕСА_1 та зареєструвала по вказаній адресі свою доньку ОСОБА_3 , яка без згоди співвласників, у 184/1000 частці квартири зробили реконструкцію та у коридорі загального користування збудувала стіну до стелі і встановила металеві двері.

12.10.2012р. співвласники подали колективну позовну заяву до Приморського районного суду м.Одеси, який 10.12.2013р. прийняв рішення про незаконність дій ОСОБА_12 , Акту фактичного користування приміщеннями від 01.11.2011р. та Свідотства про право власності на 10/50 часток від 12.01.2012р. та забов`язав ОСОБА_13 здійснити певні дії, яке ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.10.2014р. залишено у силі.

Рішення суду ОСОБА_11 не виконувала, тому позивач звернулась до Державної виконавчої служби про примусове виконання рішення суду.

03.07.2015р. до ЄРДР були внесені відомості про правопорушення за ст..382 КК України за № 0005217, здійснені ОСОБА_2 за невиконання рішення суду.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , з позовом, в якому з урахуванням всіх уточнено просила визнати недійсним договір дарування 10/50 частин в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , укладений 26.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 26.12.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №738; визнати недійсним Свідоцтво серії САЕ №672867 про право власності на 12/50 частини квартири АДРЕСА_2 , видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.08.2012 року на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1052 від 25 листопада 2011 року; визнати недійсним договір дарування 12/50 частин в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , укладений 14.09.2012 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений 14.09.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №460; визнати недійсним договір дарування частини квартири від 16.07.2013 року, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 12/50 частин квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №555; скасувати реєстрацію права власності 10/50 та 12/50 частин в комунальній квартирі АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 на підставі вказаного договорів дарування.

До спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 ухвалою суду від 04.10.2016 року був прийнятий позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 (т.1, а.с.136-142), за яким з урахуванням уточнень від 19.05.2017 року ОСОБА_3 просила:Визнати недійсним договір дарування частини квартири від 26.12.2012 року, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 10/50 частин квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №738.Визнати недійсним договір дарування частини квартири від 16.07.2013 року, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 12/50 частин квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №555. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 109/250 часток квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 10/50 частин в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , укладений 26.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений 26.12.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №738. Визнано недійсним Свідоцтво серії САЕ №672867 про право власності на 12/50 частини квартири АДРЕСА_2 , видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 01.08.2012 року на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1052 від 25 листопада 2011 року. Визнано недійсним договір дарування 12/50 частин в комунальній квартирі АДРЕСА_2 , укладений 14.09.2012 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений 14.09.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №460.Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір по 110 (сто деять) грн. 24 коп. з кожного.В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , задоволено. Визнано недійсним договір дарування частини квартири від 26.12.2012 року, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 10/50 частин квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №738.Визнано недійсним договір дарування частини квартири від 16.07.2013 року, згідно з яким ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 12/50 частин квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., зареєстрованим у реєстрі за №555. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 109/250 часток квартири АДРЕСА_3 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.12.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилена рішення Приморського районного суду м. Одеси залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.07.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналися ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06.12.2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про визнання права власності на 109/250 часток спірної квартири скасовано, справу направлено у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.02.2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2017 року скасовано в частині задоволення зустрічного позову та ухвалено в цій частині нове, яким в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права власності на 109/250 часток спірної квартири відмовлено.

Крім того позивач ініціювала звернення до інших правоохоронних органів, щодо порушення ОСОБА_3 її прав та зазначає, що так нею протягом 2011 2019 років було витрачено багато сил та часу, необхідних для захисту її прав та інтересів, у вказаний період вона була позбавлена нормального, звичайного образу життя, спілкування з друзями, не могла придбати та поїхати на відпочинок оскільки постійно готувалась та відвідувала судові засідання та інші правоохоронні органи. У зв`язку із вищенаведеним позивач вважає, що їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 120 000 грн.

За змістом статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Згідно п.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем документи в якості доказів не підтверджують наявності завдання відповідачами їй моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку, між погіршенням її соціальних зв`язків та життєвих умов та діями відповідачів.

Таким чином у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди кожним із відповідачів.

З наведеного вище суд вважає, що в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити за недоведеністю вимог.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 28.01.2021 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

18.01.21