ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1579/20
Провадження № 22-ц/4820/202/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №682/1579/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року (суддя Шевчук В.В., повне судове рішення складено 20 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначала, що 20 вересня 2019 року о 16 год. 00 хв. на автодорозі «Корець-Славута-Антоніни» ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2121, р.н. НОМЕР_1 допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_3 , в результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер. Позивачка вказує, що у зв`язку із смертю ОСОБА_3 їй та малолітнім дітям ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 була завдана шкода, що пов`язана із витратами понесеними на поховання, шкода, завдана втратою годувальника та моральна шкода. Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля ВАЗ 2121 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «СК «Перша» згідно полісу АО3607177 на суму 200000 грн., 08.11.2019 позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просила здійснити страхові виплати, а саме 7877 грн. на відшкодування витрат на поховання, 50076 грн. на відшкодування моральної шкоди та 150228 грн. на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника. На підставі поданої заяви товариством здійснено страхову виплату у розмірі: 50076 грн. відшкодування моральної шкоди, 7877 грн. відшкодування документально підтверджених витрат на поховання, 29584 грн. відшкодування на утримання малолітніх дітей потерпілого. Залишок останньої суми 112462,56 грн. відповідачем було вирішено розстрочити до квітня 2023 року. Позивачка вважає розстрочення відповідачем залишку невиплаченої суми до квітня 2023 року протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси малолітніх дітей, оскільки згідно з вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик повинен виплатити страхове відшкодування не пізніше 90 календарних днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Таким чином дії відповідача щодо розстрочення страхової виплати є неправомірним. Враховуючи те, що на момент подання позову відповідачем сплачено 10.06.2020 року 29584,44 грн та 24.06.2020 року 3287,16 грн страхового відшкодуванням, позивачка вважає, що до стягнення з відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей потерпілого підлягає 109175,40 грн страхового відшкодування та 1351,80 грн пені за порушення строків виплати страхової виплати за період з 11.06.2020 по 17.07.2019.

Уточнивши у вересні 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 вказувала, що після трагічної загибелі чоловіка, вона з 03 січня 2020 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та позбавлена можливості самостійно заробляти і отримувати доходи для забезпечення мінімальних потреб своєї сім`ї. Позивачка зазначала, що визначена відповідачем щомісячна сума страхового відшкодування по 821,79 грн на кожного утриманця не покриває мінімальних потреб для забезпечення малолітніх дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, визначеного законом, натомість стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника одноразовою виплатою відповідатиме інтересам малолітніх дітей, вимогам закону, принципам розумності та справедливості, а тому такі вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що на момент подання уточненої позовної заяви відповідачем частково сплачено на відшкодуваня шкоди завданої втратою годувальника 10.06.2020 -29584,44 грн; 24.06.2020 3287,16 грн; 26.08.2020 6574,32 грн; 03.09.2020 3287,16 грн., тому до стягнення з відповідача на її користь підлягає страхова виплата у розмірі 99 313,92 грн. Також, у зв`язку із простроченням виплати належної суми страхового відшкодування відповідач зобов`язаний сплатити пеню за порушення строків її виплати за період 11.06.2020 по 09.09.2020 у розмірі 3247,02 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 99313,92 грн. страхової виплати на утримання малолітніх дітей потерпілого, а також пеню у зв`язку із простроченням страхової виплати у розмірі 3247,02 грн. за період з 11.06.2020 по 09.09.2020 року та 17397,40 грн. судових витрат.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2020 року в повному тексті рішення Славутського міськрайонного суду від 20 листопада 2020 року виправлено описку, зазначивши дату його постановлення 11 листопада 2020 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПрАТ «СК «Перша» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Товариство вказує, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення одноразової виплати страхового відшкодування на утримання малолітніх дітей загальним розміром 99313,92 грн., суд першої інстанції фактично викривив думку Верховного Суду, що викладена в постанові від 05 лютого 2020 року у справі №326/440/19, надавши їй протилежного значення. Крім того, як вказує апелянт, в матеріалах справи відстуні докази того, що позивачка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому посилання суду на не встановлені обставини без належного обґрунтування є порушенням норм цивільного законодавства. Разом з тим апелянт зазначає, що не зважаючи на розгляд цього спору товариство продовжувало щомісячно здійснювати страхові виплати на користь позивачки, що було проігноровано судом при ухваленні оскаржуваного рішення (зокрема за період з вересня 2020 року по дату рішення) та, як наслідок, призвело до безпідставного стягнення з відповідача неправомірно завищеного розміру позовних вимог. Також, на думку апелянта, поза увагою суду залишилась та обставина, що до ПрАТ «СК «Перша» не можуть бути застосовані штрафні санкції, оскільки товариство скористалось своїм законним правом не сплачувати страхове відшкодування у вигляді однієї грошової суми, а платити його частинами, як і передбачено п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім іншого товаристо посилається на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права в частині вирішення питання про стягнення судових витрат.

Зважаючи на викладене, ПрАТ «СК «Перша» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_7 погоджується із рішенням суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважає, що відповідач при прийнятті рішення щодо здійснення страхового відшкодування в зв`язку із втратою годувальника проігнорував відомий товариству факт перебування позивачки після смерті чоловіка у декретній відпустці та її неможливість самостійно заробляти та отримувати доходи для забезпечення мінімальних потреб сім`ї, тому суд першої інстанції, стягнувши з відповідача страхове відшкодування одноразовою виплатою, але не більше як за три роки наперед, постановив законенне та обґрунтоване рішення, захистивши право малолітніх дітей на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Також, враховуючи не виплату відповідачем у встановлений законом строк виплат страхового відшкодування, суд першої інстанці законно та обґрунтовано стягнув з відповідача пеню за період з 11.06.2020 по 09.09.2020 в розмірі 3247,02 грн.

Крім того, позивачка вважає обґрунтованим рішення суду в частині стягнення з товариства судових витат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки понесені позивачкою витрати є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам процесуального закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2019 року біля 16 год на автодорозі «Короць Славута - Антоніни» неподалік міста Славута ОСОБА_8 , керуючи автомобілем ВАЗ 2121 дн.н.з. НОМЕР_1 , порушив ПДР України та допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП останній отримав тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

Факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 21 липня 2003 року і прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва по шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міського управління юстиції (а.с. 15).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_4 від 12.05.2009, серії НОМЕР_5 від 19.05.2015, серії НОМЕР_6 (а.с. 16 - 18).

За даними довідки ГУ Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримує пенсію в разі втрати годувальника на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 20).

08.11.2019 на адресу ПрАТ «СК «Перша» ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направлено заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну витратами, понесеними на поховання потерпілого, за шкоду, внаслідок втрати годувальника та моральну шкоду, що була отримана відповідачем 20.11.2019 (а.с. 46-48).

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 11 березня 2020 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито в зв`язку з смертю обвинуваченого на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 98).

Судом першої інстанції встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована у встановленому законом порядку, тому у зв`язку з настанням страхового випадку обов`язок відшкодувати шкоду у зв`язку із смертю потерпілого лежить на ПрАТ «СК «Перша», як на страховику.

14 травня 2020 року ПрАТ «СК «Перша» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 у наступних сумах та за наступною процедурою: 50076 грн. - регламентна виплата за відшкодування моральної шкоди (виплачено 10 червня 2020 року); 7877 грн. - страхова виплата за відшкодування витрат на поховання ОСОБА_3 (виплачено 10 червня 2020 року), 29584,44 грн. - страхова виплата утриманцям загиблого гр. ОСОБА_3 , починаючи від дати ДТП до кінця травня 2020 року (виплачено 10 червня 2020 року); 112462,53 грн. - страхова виплата утриманцям загиблого від червня 2020 року до квітня 2023 року щомісячно 3287,16 грн. у відповідності до п.27.5 ст. 27 ЗУ «Про ОСЦПВ» (а. с. 39 - 44).

Зазначені обставини також підтверджуються відповіддю ПрАТ «СК «Перша» від 19.06.2020 за №2035/с на адвокатський запит (а.с. 23).

Задовольняючи позов та стягуючи із відповідача на користь ОСОБА_1 99313,92 грн. страхової виплати на утримання малолітніх дітей потерпілого, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач частково виплатив страхове відшкодування та при прийнятті рішення щодо здійснення щомісячних страхових виплат порушив вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не врахував наявність істотних обставин, що є підставою для виплати страхового відшкодування одноразово.

Також, стягуючи із ПрАТ «СК «Перша» на користь позивачки пеню за прострочення виплат страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості цих позовних вимог та наявності законних підстав для їх стягнення за період з 11.06.2020 по 30.09.2020 в розмірі 3247 грн. 02 коп відповідно до розрахунку пені, долученої до уточненої позовної заяви (а.с. 87). Зазначений розрахунок відповідач не спростував.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону №1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Виходячи із аналізу зазначеної вище норми, саме це положення Закону №1961-IV встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування і не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Зазначений висновок щодо застосування норм матеріального права відповідає правовому висновку, що викладений Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2020 року по справі №747/522/19.

Також, пунктом 36.5 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, судова колегія суддів вважає, що у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон №1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Тобтом Закон №1961-IV визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Такий висновок відповідає правовому висновку, що викладений Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2020 року по справі №747/522/19.

А тому з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволення вимог про стягнення одноразово страхової виплати на утримання малолітніх дітей та штрафних санкцій є помилковими.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції викривлено думку Верховного Суду, що викладена в постанові від 05 лютого 2020 року у справі №326/440/19 є такими, що не заслуговують на увагу, адже суд першої інстанції під час розгляду справи встановив, крім іншого, наявність підстав, з якими закон пов`язує проведення виплати страхового відшкодування одноразовим платежем, а саме: що позивачка є вдовою, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та має на своєму утриманні трьох малолітніх дітей.

Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , свідоцтвами про народження дітей, довідкою про склад сім`ї від 29.10.2019, довідкою ГУ Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області від 01.11.2019 за №158635 (а.с.13, 15 20).

І вказані обставини апелянтом належними та достовірними доказами в розумінні норм ст 77, 79 ЦПК України не спростовані.

На думку колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано сплату ПрАТ «СК «Перша» на користь позивачки страхових виплат з вересня по дату складання оскаржуваного рішення є безпідставними, адже належних доказів на підтвердження зазначених обставин товариством в порушення вимог ст. 83 ЦПК України суду першої інстанції надано не було, а згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2, 3 статті 367 ЦПК України).

Доказів щодо неможливості подання відповідачем до суду першої інстанції платіжних доручень за №2450 від 25.09.2020 та за №2852 від 10.11.2020 з причин, що об`єктивно не залежали від товариства, матеріали справи не містять та апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено та не додано.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального права в частині вирішення питання судових витрат, адже судом не враховано доводів ПрАТ «СК «Перша» щодо стягнення судових витрат, які викладені у відзиві на позов, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Так, за змістом ст 137, 141 ЦПК України відшкодування судових витрат покладається на сторони.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

В силу положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що ОСОБА_1 уклала з адвокатом Гнідком С.І. договір про надання правової допомоги 11.10.2019, предметом якого є забезпечення захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта у цивільній справі щодо стягнення страхового відшкодування шкоди, завданої їй та малолітнім дітям у зв`язку із смертю ОСОБА_3 в результаті ДТП 20.09.2019. Додатком №1 до зазначеного договору узгоджено між сторонами вид послуг та їх вартість (а.с. 24- 28, 30 - 31).

Актом наданих послуг від 17.07.2020 підтверджено факт надання позивачці адвокатських послуг із зазначенням їх виду, кількості відпрацьованих адвокатом годин, їх вартість та загальна сума (а.с.28).

Квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17.07.2020 підтверджено факт сплати ОСОБА_1 адвокату Гнідку С.І. 17397,40 грн. по договору про надання правової допомоги від 11.10.2019 (а.с. 29).

З врахуванням вищенаведених норм права та зазначених доказів, апеляційний суд констатує, що послуги: ознайомлення із матеріалами справи, аналіз нормативно правової бази та вироблення правової позиції по справі, складання позовної заяви в інтересах дійтей та подання документів до суду охоплюються підпунктом «а»: правовий супровід; підпунктом «б»: складення заяв на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта; підпунктом «г»: інші види послуг, які пов`язані із адвокатською діяльностю пункту 1.2 розділу 1 Договору про надання правової домоги від 11.10.2019 та Додатком №1 до зазначеного договору.

Твердження товариства про те, що адвокатський запит, який зазначений в Акті №1 від 17.07.2020 не стосується зазначеної справи є безпідставними, адже в матеріалах справи наявний адвокатський запит адвоката Гнідко С.І. від 10.06.2020 за №50, що адресований ПрАТ «СК «Перша» про надання інформації щодо нарахованої суми страхового відшкодування ОСОБА_1 , в тому числі на користь малолітніх дітей потерпілого, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та порядок її виплати (а.с. 99).

Аргументи ПрАТ «СК «Перша» про те, що недостовірним є зазначення в акті №1 від 17.07.2020 складення представником позивачки заяви про страхове відшкодування, адже підписантом цього документу є позивачка не спростовують факту надання ОСОБА_1 саме адвокатом Гнідком С.І. послуг по складанню цього документа.

З огляду на вищенаведене, з врахуванням складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи витрати на послуги: усна консультація клієнта; складання заяви про страхове відшкодування та подання документів до страхової компанії; адвокатський запит; ознайомлення із матеріалами справи; аналіз нормативно правової бази та вироблення правової позиції по справі; складання позовної заяви в інтересах дійтей та подання документів до суду є співмірними.

Протилежного стороною апелянта в порушення вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України суду надано не було.

А посилання апелянта на наявність сумніву щодо фінансової можливості ОСОБА_1 сплатити витрати на правову допомогу у визначеному Актом №1 від 17.07.2020 розмірі спростовується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17.07.2020 (а.с. 29).

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що перевірені в межах апеляційного перегляду, відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону; доказам у справі надана належна правова оцінка, тому колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Встановлено, що представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про стягнення із ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 витрат, понесених із розглядом апеляційної скарги.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Встановлено, що Актом № 2 наданих послуг від 27.01.2021 та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 27.01.2021 (а.с. 191) підтверджується факт надання ОСОБА_1 адвокатом Гнідком С.І. адвокатських послуг, а саме: ознайомлення з апеляційною скаргою та складання відзиву на апеляційну скаргу і підтверджується факт понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 4200 грн.

Зазначені документи із відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 були направлені на адресу відповідача 28.01.2021 і станом на 04.02.2021 клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами від ПрАТ «СК «Перша» до суду не надходило.

Тому, з врахуванням положень ст 133, 137, 141 ЦПК України підлягають до стягнення із відповідача на користь позивачки витрати, понесені останньою на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4200 грн.

Керуючись ст 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного актціоерного товариства «Страхова компанія «Перша» залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного актціоерного товариства «Страхова компанія «Перша» (вул. Фізкультури 30 м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) 4200 грн (чотири тисячі двісті) грн. витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай