ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 629/6388/19

провадження № 22-ц/818/686/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Кругової С.С.,

учасники справи:

позивач- Акціонерне товариство «Харківобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року в складі судді Каращука Т.О.,

у с т а н о в и в :

23 грудня 2019 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» (далі АТ - «Харківобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми донарахувань по акту порушень за необліковану електричну енергію та стягнення трьох процентів річних.

Позов мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг, які надає АТ «Харківобленерго». 28 травня 2004 року, між позивачем та відповідачем, який є фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП), було укладено договір про постачання електричної енергії № 70231. 01 січня 2019 року споживачу було направлено заяву приєднання до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Зобов`язання за договором про надання послуг з розподілу електроенергії відповідач виконував належним чином. 15 січня 2019 року ОСОБА_1 знятий з обліку як фізична особа-підприємець, однак про припинення підприємницької діяльності останній не повідомив постачальника електричної енергії. 31 травня 2019 року представниками АТ «Харківобленерго» у результаті технічної перевірки за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. В. Сосюри, 21 - А за допомогою сигналізатора прихованої проводки «Дятел» було виявлене самовільне підключення струмоприймачів споживача поза розрахунковими засобами комерційного обліку до мереж електропостачання.

У зв`язку з чим складено Акт про порушення від 31 травня 2019 року №111472. Відповідно до п.8.2.6. правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) оператор системи розподілу для визначення обсягу необлікованої електричної енергії 05 липня 2019 року, 28 серпня 2019 року та 17 вересня 2019 року проводив комісії з розгляду актів порушення, згідно з рішенням якого заборгованість ОСОБА_1 (з урахування статті 625 ЦК України) становить 73 354, 82 грн (з яких: 73 312, 61 грн - донарахування по Акту порушень за необліковану електричну енергію; 42, 21 грн - 3% річних за жовтень 2019 року), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Харківобленерго». Відзив мотивовано тим, що Акт було розглянуто з порушенням строків, оскільки не розглянуто протягом 60 календарних днів від дня його складення, у зв`язку з чим, він є недійсним та підлягає скасуванню. Факти, викладені позивачем в позовній заяві, не підтверджені належним чином, засідання комісії проводилось всупереч встановленому ПРРЕЕ порядку при цьому позивачем безпідставно визначено період розрахунку.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року позов АТ «Харківобленерго» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» заборгованість у розмірі 73 354, 82 грн, з яких: 73 312, 61 грн - донарахування по Акту порушень за необліковану електричну енергію; 42, 21 грн - 3% річних за жовтень 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Харківобленерго» судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представниками АТ «Харківобленерго» при перевірці було виявлене самовільне підключення струмоприймачів споживача поза розрахунковими засобами комерційного обліку до мереж електропостачання, що свідчить про порушення відповідачем пункту 48 Правил користування електричною енергією для населення та чим завдано позивачу шкоду на загальну суму 73 312,61 грн.

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням доповнень, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що спір, що виник між сторонами, належить до предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів. Відносини щодо постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії № 70231 від 28 травня 2004 року склались між АТ «Харківобленерго» та ФОП ОСОБА_1 , які діяли як суб`єкти господарювання.

АТ «Харківобленерго» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 4 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 28 травня 2004 року між ОСОБА_1 - ФОП та АТ «Харківобленерго» було укладено договір про постачання електричної енергії № 70231.

01 січня 2019 року споживачу було направлено заяву про приєднання до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. З цього дня відповідач продовжив споживання електричної енергії та провів оплату, що свідчить про акцептування договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 70231 від 01 січня 2019 року.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про ФОП 15 січня 2019 року ОСОБА_1 знятий з обліку як ФОП.

31 травня 2019 року представниками АТ «Харківобленерго» у результаті технічної перевірки за адресою: АДРЕСА_1, було виявлене самовільне підключення струмоприймачів споживача поза розрахунковими засобами комерційного обліку до мереж позивача.

На підставі виявленого порушення представниками товариства складено Акт про порушення від 31 травня 2019 року № 111472 у присутності ОСОБА_1 , який зауважень не висловив.

05 липня 2019 року, 28 серпня 2019 року та 17 вересня 2019 року оператор системи розподілу відповідно до пункту 8.2.6. ПРРЕЕ для визначення обсягу необлікованої електричної енергії проводив комісії з розгляду актів порушення.

ОСОБА_1 не погодився з наданими розрахунками комісії з розгляду актів порушення та звернувся за інформацією до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

13 серпня 2019 року листом № 14293/20/9-19 НКРЕКП надано відповідь, якою рекомендовано АТ «Харківобленерго» зробити перерахунок з урахуванням сили струму 11А за період у 12 календарних днів.

17 вересня 2019 року комісія повторно розглянула акт про порушення, рішення оформлено протоколом № 40. Згідно з даним рішенням сума донарахувань у розмірі 28 620 кВт/год. відображена у рахунку № 70231 на оплату акту порушень.

Заборгованість ОСОБА_1 (з урахування вимог статті 625 ЦК України) становить 73 354, 82 грн, з яких: 73 312, 61 грн - донарахування по Акту порушень за необліковану електричну енергію; 42, 21 грн - 3% річних за жовтень 2019 року.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути суму донарахувань по акту порушень за необліковану електричну енергію за договором, укладеним між АТ «Харківобленерго» та ФОП ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною дев`ятою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини дев`ятої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Такий правовий висновок щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору зроблений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, відносяться до господарської юрисдикції, справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини другої статті 377 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Оскільки вказаного клопотання матеріали справи не містять, вирішення питання про повернення судового збору є передчасним.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року - скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення суми донарахувань по акту порушень за необліковану електричну енергію та стягнення трьох процентів річних - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду господарської юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - І.В. Бурлака

С.С. Кругова