ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4432/21 Справа № 207/1392/20 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової В.С.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2020 року вона є власником 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 , тоді як 1/4 частина (обов`язкова частка) вище зазначеної квартири належить її рідній сестрі, відповідачці - ОСОБА_2 , яка вчасно подала заяву до нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України. Але з відповідачкою ОСОБА_2 позивач має давнішні неприязні стосунки. З приводу поведінки відповідачки 08.05.2018 року позивач зверталась зі скаргою до Південного відділення поліції Кам`янського ВП, та просила вжити заходи відносно ОСОБА_2 яка 02.05.2018 року вчинила бійку, від проходження СМЕ вона відмовилась. Отже, через наявність між ними неприязних відносин вони не можуть спільно користуватись квартирою та проживати в ній разом.

На підставі зазначеного позивач просила: припинити право власності, ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 74,0 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкову вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , в розмірі 36635,00 гривень.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні відмовлено.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 - 36635, 00 (тридцять шість тисяч шістсот тридцять п`ять) грн.00 коп., сплачені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код одержувача 26239738, згідно квитанції Кам`янського відділення "Баглійське" АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 22.09.2020 року - після набрання рішення законної сили.

Судові витрати залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно заповіту від 31.01.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на випадок її смерті заповідала своє майно ОСОБА_1 (а.с.24)

За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано недієздатною, ОСОБА_1 призначена опікуном над недієздатною матір`ю ОСОБА_3 (а.с.22).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2020 року посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г. (ар.с.19) та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №208868884 від 13.05.2020 року (ар.с.20) ОСОБА_1 є власником 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2020 року посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., ОСОБА_2 є власником 1/4 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.115).

Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження № 972/05-20 - ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 146540,00 грн., ринкова вартість 1/4 частки квартири складає 36635,00 грн., виділити в натурі 1/4 та 3/4 часток квартири АДРЕСА_1 , які належать співвласникам за існуючим плануванням без порушень вимог нормативно правових актів у галузі будівництва - не можливо (а.с.31-54).

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.ч. 4 та 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 в якості підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , вказала, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим.

У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки у квартирі, що належить відповідачу, перерахувавши 36635,00 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що припинення права власності на належну ОСОБА_2 1/4 частини спірної трикімнатної квартири завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласнику і порушує її права, а тому правомірно відмовила позивачу у задоволені позовних вимог про припинення право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Як пояснила у судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка ОСОБА_2 , вона мешкає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , в цій квартирі крім відповідачки проживають: її донька з чоловіком та дитиною п`яти років, та син з дружиною та дитиною 14 років, в даній квартирі їй належить 1/3 частини, та по 1/3 частині належать сину та дочці відповідачки.

Отже, припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника.

Більш за це у судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що відповідачка має намір проживати в квартирі АДРЕСА_1 , зазначена квартира має окрему ізольовану кімнату та це є цілком можливим у виниклій ситуації. Відповідачка вважає, що ця частка їй потрібна і тому вона прийняла цю спадщину.

Окрім цього позивач не надала суду доказів неможливості спільного володіння та користування спільною квартирою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частину спірної квартири порушує її права як співвласника.

Також вірним є висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкової вартості 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 36635,00 грн. - як похідної, оскільки присудження такої компенсації можливе виключно як наслідок припинення права на вказану частку у спільному майні на підставі статті 365 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що квартира не передбачена для проживання двох сімей та між позивачем й відповідачем склались неприязні стосунки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки припинення права власності відповідача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди її інтересам як співвласника та членам його сім`ї.

При цьому, доводи позивачки про наявність у відповідачки іншого місця проживання не можуть свідчити про відсутність завдання істотної шкоди інтересам відповідача у випадку припиненням її права власності на частку у спірній квартирі з огляду на те, що істотність шкоди визначає саме особа, якій належить частка в праві власності. У судовому засіданні ОСОБА_2 неодноразово зазначала, що бажає проживати окремо від дітей та проживати саме в своїй квартирі АДРЕСА_1 .

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова