ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/2029/20
Провадження № 22-ц/4820/166/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.,

за участю апелянта та представника апелянта,

представників відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконними створення та заборону використання суб`єктами владних повноважень Старокостянинівської міської ради недостовірної інформації, відображеної в державних актах, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ,

з апеляційними скаргами адвоката Гіппіуса Олександра Борисовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року, суддя Кутасевич О.Г.,

встановив :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Старокостянинівської міської ради, в якому просила:

- визнати незаконними створення у 2008 році та використання суб`єктами владних повноважень Старокостянтинівської міської ради в державних актах серії ЯД №013332, серії ЯД №013333 та серії ЯД №013336 від 18 вересня 2008 року та в документах недостовірної інформації: «рішення Старокостянтинівської міської ради №122 п. 18 від 10 грудня 1997 року; голова Старокостянтинівської міської ради М.С. Мельничук», що відображена та задокументована будь-якими засобами на будь-яких носіях;

- визнати незаконними використання та заборонити використання незаконно створеної у 2008 році суб`єктами владних повноважень Старокостянтинівської міської ради недостовірної інформації: «рішення Старокостянтинівської міської ради №122 п. 18 від 10 грудня 1997 року; голова Старокостянтинівської міської ради М.С. Мельничук», що була створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень Старокостянтинівської міської ради у 2008 році, що відображена та задокументована в державних актах серії ЯД №013332, серії ЯД №013333 та серії ЯД №013336 від 18 вересня 2008 року.

В обґрунтування позову зазначила, що оформлення зазначених державних актів на її чоловіка, ОСОБА_2 , порушує її права співвласника, оскільки земельні ділянки набуті ними у зареєстрованому шлюбі, і є спільним майном подружжя. Крім того, підставою їх видачі вказано рішення Старокостянтинівської міської ради №122, п. 18, від 10 грудня 1997 року, яке фактично радою не приймалось і в архівному відділі виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради відсутнє, а наявне лише рішення виконавчого комітету №122 від 10 грудня 1997 року. Підпис у вказаних державних актах «…голова Старокостянтинівської міської ради М.С. Мельничук» не відповідає дійсності, оскільки станом на вересень 2008 року, коли було видано державні акти, такої посади у Старокостянтинівській міській раді як «голова Старокостянтинівської міської ради» не існувало, натомість була посада міського голови.

За твердженням позивача, вказана недостовірна інформація порушує її немайнове право у зв`язку з незаконним втручанням у її приватне сімейне життя.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вказав на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, не встановлено обставин справи, які б вказували на порушення особистих немайнових прав позивача.

В апеляційних скаргах адвокат Гіппіус О.Б. та ОСОБА_1 просили суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 , адвокат Гіппіус О.Б. вказав на неповне та необ`єктивне встановлення судом обставин та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку апелянта, суд прийшов до необґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову, хоча докази у справі вказують на те, що позовні вимоги повинні бути задоволені. Судом невірно надано тлумачення нормам процесуального права щодо підстав і меж заявленого позову, оскільки порушення немайнових прав ОСОБА_1 має місце, про що свідчать матеріали справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 навела обставини, які були викладені у поданій нею до суду першої інстанції позовній заяві. Крім того, послалася на неправильно проведену судом оцінку доказів у справі. Суд, встановивши недостовірність записів, які містяться у державних актах, зокрема, щодо фактичного неприйняття Старокостянтинівською міською радою рішення №122, п. 18 від 10 грудня 1997 рокуі вказавши, що відповідне рішення приймалося не міською радою, а виконкомом міської ради, в той же час заперечив порушення її особистого немайнового права, що не відповідає вимогам як процесуального так і матеріального права.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 підтримав апеляційні скарги із зазначених у них підстав.

Представники відповідача проти доводів апелянта заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25 липня 1970 року по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради депутатів трудящих Хмельницької області №153 від 17 червня 1977 року «Про будівництво індивідуального житлового будинку» ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, виділеній колгоспом « Комунар » по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 18 рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №122 від 10 грудня 1997 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) особистого підсобного господарства, городництва громадянам міста.

Повноваження по вирішенню питань регулювання земельних відносин делеговано виконавчому комітету міської ради народних депутатів згідно рішення Старокостянтинівської міської ради народних депутатів від 27 липня 1994 року.

У державних актах на право власності на земельні ділянки серії ЯД №013332, на земельну ділянку площею 0,0588 га, серії ЯД №103333, на земельну ділянку площею 0,0412 га, серії ЯД №013336, на земельну ділянку площею 0,0210 га, від 18 вересня 2008 року, які розташовані по АДРЕСА_1 , зазначено, що вони видані на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Старокостянтинівської міської ради №122, п.18, від 10 грудня 1997 року головою Старокостянтинівської міської ради ОСОБА_4 та начальником управління у м. Старокостянтинів, (орган земельних ресурсів), ОСОБА_5 . Фотокопії вищевказаних державних актів долучено до апеляційної скарги.

Факт надання вказаних земельних ділянок ОСОБА_2 сторонами не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою вказаної норми визначено способи захисту цивільного права та інтересу, зокрема, визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує права; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 275 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення, та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно зі ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації особи має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації.

Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Недостовірною уважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації, а також факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення свого немайнового права у зв`язку із зазначення недостовірної інформації у державних актах на право власності на земельну ділянку Старокостянтинівською міською радою, фактично вказувала на порушення її майнових прав та інтересів. На думку позивача, оскільки земельні ділянки, на які були видані державні акти серії ЯД №013332, ЯД №103333, ЯД №013336 від 18 вересня 2008 року на ім`я її чоловіка, ОСОБА_2 , є спільним сумісним майном подружжя, тому реєстрація права власності на ці землі лише за її чоловіком, ОСОБА_2 , порушує її право співвласника на це майно. При цьому позивач також посилається на те, що на земельних ділянках нею та її чоловіком були побудовані житлово-побутові приміщення, однак внаслідок видачі державних актів на право власності на земельну ділянку її чоловікові, ОСОБА_2 , її право співвласника на ці об`єкти також порушено.

В той же час позивач, не оспорюючи у визначеному Законом порядку правомірність вищезазначених державних актів, посилається на часткову недостовірність відомостей, які містяться у цих документах і просить суд визнати незаконними створення такої інформації та її подальше використання.

Таким чином позивач, фактично маючи на меті захист своїх майнових прав, як співвласника майна, просить суд захистити ці права у спосіб, передбачений для захисту немайнових прав, що не відповідає вимогам матеріального права.

При цьому, провівши дослідження доказів у справі з дотриманням вимог ЦПК України, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №122 від 10 грудня 1997 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» було передано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки, а зазначення у державних актах серії ЯД №013332, ЯД №103333, ЯД №013336 від 18 вересня 2008 року як органу, який видав ці акти Старокостянтинівської міської ради, є помилкою. При цьому рішення виконкому було прийнято в межах компетенції, на виконання делегованих Старокостянтинівською міською радою повноважень рішенням від 27 липня 1994 року, №4.

Відповідно до Наказу Державного комітету по земельних ресурсах №43 від 05 травня 1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку на право постійного користування земельною ділянкою покладається на ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи.

Оскільки Старокостянтинівська міська рада не заповнювала державні акти на право власності на земельну ділянку 18 вересня 2008 року, тому немає підстав для висновку про те, що відповідач створила та поширила інформацію, зазначену в цих актах.

В той же час слід зауважити, що справа не містить доказів щодо порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 зокрема, в сфері сімейних відносин, помилковою вказівкою у державних актах органу, який прийняв рішення про передачу земельних ділянок у власність.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з ненаданням позивачем доказів щодо порушення її особистих немайнових прав відповідачем та неналежно обраним способом захисту свого порушеного права.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги адвоката Гіппіуса Олександра Борисовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко