ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2101/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/580/21 Категорія: 310020000 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - Павленко С.І.

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_3 - адвокат Павленко С.І.

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Павленка Сергія Івановича на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2021 року, постановлене під головуванням судді Сакун Д.І. у Звенигородському районному суді Черкаської області 15.09.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

30.03.2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася в Звенигородський районний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29 червня 2002 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 в Стебнівській сільській раді с. Стебне Звенигородського району Черкаської області. В шлюбі мають двох спільних дітей : сина ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем ОСОБА_3 не склалося, тому рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.10.2018 року у справі № 694/362/18 шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.02.2020 року у справі № 694/207/19 визначено місце проживання молодшого сина ОСОБА_5 з матір`ю, а ОСОБА_2 , якому на час винесення судового рішення виповнилось 17 років, самостійно визначив своє місце проживання разом із матір`ю.

На даний час ОСОБА_2 є повнолітнім, а з 15.09.2020 року він навчається на умовах договору, на денній формі навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України (м. Київ). Датою закінчення навчання є 30.06.2024 року. Тобто, термін навчання 4 роки. Згідно з умовами договору загальна вартість освітніх послуг за весь термін навчання становить 99 000 грн. без урахування рівня інфляції. Відповідно вартість одного року навчання визначена в договорі в сумі 24 750 грн. Позивач, як сторона цього договору, за перший рік навчання сина ОСОБА_2 сплатила на рахунок навчального закладу 24997 грн. 50 коп.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що нею також сплачуються витрати за проживання дитини у гуртожитку навчального закладу. Так, згідно з умовами договору № 263 від 21.09.2020 року, за період проживання із 18 вересня 2020 року до 30 червня 2021 року позивачем сплачені кошти в сумі 5373 грн. за проживання сина в гуртожитку.

ОСОБА_1 зазначає, що сплачує витрати на щоденне харчування сина ОСОБА_2 . Станом на березень 2021 року такі щоденні витрати на його харчування в умовах проживання у місті Київ складають у межах 250 грн. на одну добу. В перерахунку на один календарний рік витрати на харчування становлять 91 250 грн. на рік. Відповідно, витрати на харчування сина ОСОБА_2 впродовж одного місяця становлять 7 604 грн. на місяць.

Позивач вказує, що вона оплачує витрати на проїзд сина до навчального закладу. Оскільки син ОСОБА_2 не працює і не має самостійного заробітку, то він періодично вимушений приїздити рейсовим автобусом, для того, щоб отримати від неї матеріальну та грошову допомогу. Перебуваючи в колі своєї сім`ї, він отримує від неї матеріальну допомогу у вигляді продуктів харчування, змінного взуття та одягу, речей першої необхідності, а також отримує певну грошову допомогу на свої щоденні витрати.

У зв?язку з вищезазначеним, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти до закінчення навчання чи досягнення дитиною двадцяти трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно у зв?язку з тим, яка з цих обставин настане першою: на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_2 , яка продовжує навчання, у розмірі 5 502 грн. 92 коп., щомісячно, від дня пред?явлення позову. Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь понесені нею судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 2000 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.09.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 5000 (п?яти) тисяч гривень щомісячно, починаючи з 30.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1816 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 908 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - адвокат Павленко С.І. подав апеляційну скаргу через районний суд.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача - адвокат Павленко С.І. вказує, що освітній процес у 2020-2021 навчальному році тривав 41 тиждень або 10 місяців, з врахуванням того, що вартість наданих освітніх послуг за цей період склала 24997, 50 грн., то на місяць їх вартість становить 2499, 75 грн.

В апеляційній скарзі вказується, що вартість проживання ОСОБА_2 в гуртожитку за період з 21.09.2020 року по 24.07.2021 року (10 місяців), склала 5373 грн., що на місяць становить 537, 50 грн.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що батьки ОСОБА_2 є фізичними особами- підприємцями, платниками єдиного податку другої групи з видом підприємницької діяльності роздрібна і оптова торгівля продовольчими і непродовольчими товарами.

Згідно їх податкових декларацій за 2020 рік, обсяг доходу за звітний (податковий період) складає: у ОСОБА_1 - 920143,00 грн., у ОСОБА_3 - 993784,00 грн.

Представник скаржника - адвокат Павленко С.І. вказує, що ОСОБА_3 добровільно надавав і надає сину матеріальну допомогу, та допомагає вирішувати різні неприємні життєві проблеми, які інколи виникають. Відповідні кошти надає готівкою, а тому позбавлений можливості надати суду підтверджуючі документи про надання синові коштів.

На думку представника скаржника - адвоката Павленка С.І., з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, міг звернутися як сам ОСОБА_6 , так і його мати, проте судом аліменти повинні бути стягнуті на користь дитини, яка продовжує навчання, а не на користь того з батьків, з яким дитина проживає, і який заявив відповідний позов.

В апеляційній скарзі зазначається, що при визначенні розміру судового збору, суд не взяв до уваги факт часткового задоволення позову і стягненув повну суму 908 грн.

У зв?язку з вищезазначеним, представник ОСОБА_3 - адвокат Павленко С.І. просить змінити рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.09.2021 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_1 в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку, а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1816 грн. понесених нею витрат за надання професійної правничої допомоги, а на користь держави 908 грн. судового збору.

Скаржник просить ухвалити нове рішення, яким стягнути із відповідача ОСОБА_3 аліменти на користь повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1518,63 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку. В решті позовних вимог відмовити. Понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати, пов?язані зі сплатою судового збору в сумі 1362 грн. та оплатою за надану правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. в суді апеляційної інстанції, а всього 5362 грн. стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача.

22.11.2021 року від ОСОБА_1 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що кошти від отриманих аліментів вона завжди витрачає виключно за цільовим призначенням в інтересах своїх дітей.

ОСОБА_1 вказує, що витрати на харчування об?єктивно необхідні для нормального проживання, а тому не потребують доказування щоденними платіжними документами, тим паче, що відповідачу пропонується сплачувати половину суми, тобто 125 грн. на добу.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 визнає ті обставини, що син ОСОБА_2 періодично здійснює поїздки рейсовим автобусом додому, і ніяким чином не оспорює цей факт, а отже, дана обставина визнається сторонами і не потребує доказування.

ОСОБА_1 не погоджується з перерахунками та висновками представника відповідача, оскільки він виключив канікулярний час із освітнього процесу та із часу проживання в гуртожитку, що не узгоджується з висновками Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 346/103/17.

Позивач вважає, син ОСОБА_2 , проживаючи окремо в іншому місті, здобув навики самостійного дорослого життя і може самостійно розпоряджатися грішми, а тому на даний час, вона не буде заперечувати (оскаржувати) змінити судове рішення в частині, стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі, визначеному судом першої інстанції, щомісячно, починаючи із 30.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просить залишити судове рішення Звенигородського районного суду від 15.09.2021 року без змін, а скаргу представника відповідача - адвоката Павленка С.І. - без задоволення.

Крім того, в додатках до апеляційної скарги міститься заява ОСОБА_2 , в якій зазначається, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить залишити судове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 15.09.2021 року без змін, а скаргу представника ОСОБА_3 - без задоволення.

29.11.2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника скаржника - адвоката Павленка С.І. надійшло заперечення на відзив, в якому зазначається, що позивач суперечить сама собі та вказує про звільнення відповідача від виплати аліментів саме в канікулярний період.

За таких обставин, він важає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

За встановлених судом обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження без участі сторін на підставі наявних у справі доказів згідно вимог цивільно - процесуального закону.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості позовних вимог щодо стягнення аліментів, але дійшов висновку про необхідність визначення розміру аліментів у меншому розмірі, ніж просила позивач, визначивши, що достатнім є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 5000 гривень щомісячно до закінчення навчання.

Районний суд, приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку, виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів про матеріальний стан відповідача, в т.ч. наявність майна та розмір доходів, які вказують на можливість надання ним матеріальної допомоги дитині, яка продовжує навчання, та потребує такої допомоги від батьків.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Предметом спору у вказаній справі є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Згідно ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2002 року, який рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області 04.10.2018 року було розірвано.

Від цього шлюбу сторони мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 17.01.2003 року (а. с. 22) та сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 06.03.2018 року.

Згідно даних довідки ГУ ДПС у Черкаській області ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) знаходиться на спрощеній системі оподаткування (2 група єдиного податку), відповідно до поданих декларацій платника єдиного податку за 2019-2020 роки, сума доходу за 2019 рік становить 589464 грн., за 2020 рік - 993784 грн.

Звертаючись в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що всі витрати пов?язані з навчанням старшого сина несе виключно лише мати ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_2 , самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку утримувати сина, який продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, так як, відповідач ОСОБА_3 не надає ніякої матеріальної допомоги. Суд вказав у рішенні, що відповідач є працездатною особою, здійснює підприємницьку діяльність - має бізнес у галузі торгівлі будівельними матеріалами, від чого отримує значний дохід, тобто, матеріально забезпечений, тому має можливість надавати сину кошти на його утримання у зв`язку із навчанням сина.

Згідно зі ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється уразі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов?язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв?язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв?язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов?язок утримувати дітей є рівною мірою обов?язком як матері, так і батька.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував в повній мірі всіх обставин справи та доводів сторін, з чим не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскільки він вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі, визначений судом у 5000 гривень щомісячно є завищеним, а тому рішення районного суду підлягає зміні, вважає скаржник.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти стягнення з нього аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, але просить стягувати з нього на користь сина ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1518,63 грн., щомісячно, починаючи з 30.03.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку, але не на користь позивача, матері сина, яка звернулась з позовом в його інтересах, посилаючись на те, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу своєму сину, та допомагає вирішувати різні неприємні життєві проблеми. Однак, доказів про надання такої допомоги, та яку суму коштів відповідач надав сину, ОСОБА_3 суду не надає та не підтверджує жодними доказами.

Колегія суддів апеляційного суду, не погоджуючись із судом першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, та дійшовши висновку, що суд допустився невірного застосування норм матеріального права, оскільки вказав про стягнення аліментів на користь позивача, а не на користь сина, який продовжує навчання, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, надані сторонами, виходячи з принципу справедливості, розумності, з урахуванням потреб дитини, яка продовжує навчання, приймаючи до уваги обов?язок батьків нести рівні витрати на матеріальну допомогу дитини, вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, який визначений районним судом з відповідача в сумі 5000 гривень до 4000 грн. щомісячно, оскільки такий розмір аліментів є розумним і справедливим по відношенню до обох сторін, враховуючи також допомогу матері, та наявні в матеріалах справи докази щодо витрат на оплату за навчання, проживання в гуртожитку та інші витрати на харчування, проїзд, одяг повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами скаржника, які не заперечуються і позивачем, що вбачається із змісту відзиву на апеляційну скаргу, стосовно помилковості висновку суду першої інстанції, яким стягнуто аліменти на користь позивача, а не користь сина ОСОБА_2 , 2002 року народження.

Апеляційний суд вважає, що слід змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги позивача частково, стягнувши аліменти на утримання сина ОСОБА_2 на його користь у розмірі 4000 гривень щомісячно, до закінчення навчання, але не більше, ніж до 23 років.

За вищевказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та у зв?язку із викладеним, прийшла до висновку про зміну рішення суду першої інстанції, часткового задоволення вимог апеляційної скарги, зменшення розміру аліментів, стягнутих з відповідача ОСОБА_3 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_2 з 5000 грн. до 4000 грн. та зміни рішення в частині щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як слід стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_3 на користь повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання аліменти в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з 30 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Доводи апеляційної скарги щодо зміни рішення суду та часткового задоволення позовних вимог позивача підлягають задоволенню, але не в тому розмірі стягнення аліментів, як просив скаржник, а визначеному апеляційним судом з врахуванням всіх обставин справи, доходів сторін, так як обоє батьків є матеріально забезпеченими та мають матеріальну змогу надавати допомогу синку у зв`язку із продовженням навчання.

Доводи скаржника щодо невірного визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 980 гривень, що судом не взято до уваги часткове задоволення позовних вимог та судом стягнуто повну суму 908 гривень судового збору є безпідставними, та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог закону судовий збір стягнуто у відповідності до вимог чинного закону, а саме: згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви фізичною особою майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, незалежно від часткового задоволення позовних вимог розмір судового збору, який має бути сплачено, повинен бути не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Інші доводи скаржника колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки посилання скаржника зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника, але при цьому, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом до прийнято до уваги доводи, надані відповідачем, неправильно застосовано норми матеріального права, тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів та зменшення розміру аліментів , стягнення аліментів на користь повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а не на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже, судові витрати підлягають перерозподілу судом апеляційної інстанції.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, то судові витрати також підлягають частковому задоволенню апеляційним судом.Тому слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 800 гривень, пропорційно задоволених позовних вимог.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави понесені судові витрати за сплату судового збору у сумі 272, 40 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Павленка Сергія Івановича - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання- змінити в частині стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 в розмірі 5000 (п`яти) тисяч гривень щомісячно, починаючи з 30 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах повнолітнього сина ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання аліменти в розмірі 4000 (чотирьох) тисяч гривень щомісячно, починаючи з 30 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 800 гривень.

Компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави понесені судові витрати за сплату судового збору у сумі 272, 40 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук