Справа № 409/2212/19
Провадження № 22-ц/810/594/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря

судового засідання: Сінько А. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Селянське (фермерське) господарство «Вікторія -К»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Третяка О. Г. в приміщенні того ж суду

за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Вікторія -К» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до Селянського (фермерського) господарства «Вікторія -К», (далі СФГ «Вікторія-К», відповідач), в якому просив розірвати укладений 12 січня 2012 року між ОСОБА_1 та СФГ «Вікторія-К»» договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 01223, загальною площею 8,2695 га, що розташований на території земель Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та витребувати у відповідача оригінал договору оренди земельної ділянки від 12 січня 2012 року, посилаючись на систематичну несплату відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 2012 року по 2019 рік відповідно до договору про оренду землі.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Вікторія-К» про розірвання договору оренди відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та невмотивованим через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідачем не надано доказів про відсутність заборгованості за договором оренди, ухвали суду від 18.08.2020 та від 14.12.2020 не виконані. Позивачу безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про долучення доказів у справі від 21.05.2021, ні протокол судового засідання від 21.05.2021, ні судове рішення не містить причин відмови про долучення доказів, які підтверджують намагання позивача отримати орендну плату. В матеріалах справи відсутні додатки до заяви про забезпечення позову, які були подані через електронний суд, зокрема пенсійне посвідчення про інвалідність з дитинства, довідка про пенсію про інвалідність з дитинства. В системі електронний суд відсутні скановані копії документів в паперовому вигляді. Судом порушено пріоритет прав людини та забезпечення ефективного захисту з огляду на формальний підхід в дослідженні доводів та доказів. Відповідачем СФГ «Вікторія-К» систематично не сплачується орендна плата, починаючи з 2012 по 2019 роки. Належним виконанням грошового зобов`язання за відсутності особи є перерахування грошових коштів шляхом поштового грошового переказу за адресою, яка зазначена в договорі або виконання зобов`язання відповідно до ст. 537 ЦК України. Доказів перерахування коштів на ім`я позивача за адресою, зазначеної у договорі або згідно за ст. 537 ЦК України відповідачем не надано. Поштові повідомлення №760, 359, 485, 70, 834, 922300 про вручення не містять особистого підпису позивача, ці підписи не його, квитанції відправлень пов`язані з квитанціями про відправлення не містять відбитків поштового штемпеля на поштовому конверті, поштові квитанції датовані 2020 роком, поштові повідомлення 2019 роком датовані періодом після подання позовної заяви. Оригінали документів суду не надавалися. Отже ксерокопії запрошень для отримання орендної плати з проставленими штемпелями поштового відправлення не є належними та достовірними доказами. Поштові повідомлення та фіскальні чеки належним чином не засвідчені. На вказаних документах наявні лише відбиток штампу «Згідно з оригіналом», дата, підпис невідомої особи. Проте, відмітки про засвідчення копії документа із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, надані документи не містять. Пояснень, що позивач має намір обробляти самостійно земельну ділянку та те, що він у 2014 році виїхав до м. Харкова де працював та проживав до 2019 року, він не надавав. Договором оренди від 12 січня 2012 року не передбачений його обов`язок отримувати повідомлення від відповідача про виплату орендної плати та з`являтися до відповідача та отримувати орендну плату. Адреса отримання грошових коштів скаржником не змінювалася. Невиплата орендної плати за період з 2012 року по 2019 рік є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання. Доказів отримання позивачем орендної плати відповідачем не надано. Орендну плату за 2012 -2017 роки він не отримував, а сплата орендної плати за 2018-2020 року відбулася лише у лютому 2021 року. Посилання на виплату більшої суми ніж передбачено договором є неспроможним, оскільки зміни в законі про оренду землі призвели до збільшення орендної плати, тому вона не може бути нижчою ніж встановлено законом. Довідка відповідача про отримання позивачем орендної плати за 2017 рік в розмірі 9969,10 грн не підтверджена бухгалтерським видатковим ордером про отримання орендної плати з підписом позивача. Надані відомості відповідача не містять відомостей по орендній платі з 2012 по 2019 роки, зазначені окремі періоди 2018,2019,2020 рр. Довідка ДПС від 15.03.2021 не містить інформації про нараховані та виплачені суми доходів за 2018-2020 роки, що суперечить інформації наданої відповідачем в частині нарахувань по орендній платі у 2018-2020 роках. В формі звітності 1ДФ з ознакою доходу «106» відображено лише дохід від надання земельної частки ДФ (паю) в лізинг, оренду або суборенду. Звітування до податкових органів про виплачені доходи у 2012 -2017 роках не є належним доказом сплати орендної плати, а лише підтверджує обов`язок в частині обов`язкових виплат.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином і в установленому законом порядку повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, від позивача надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутності, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було порушено умови договору оренди землі, оскільки заборгованість по орендній платі виникла виключно з вини ОСОБА_1 , який, змінивши адресу свого проживання (м. Харків), не повідомив про це відповідача та не надав будь-яких відомостей, які б надали можливість зв`язатися з ним або перерахувати кошти на рахунок позивача. Окрім того, ОСОБА_1 заявив, що справжньою причиною подання позову є його бажання самому господарювати на його земельній ділянці.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 12 січня 2012 року між ОСОБА_1 як орендодавцем та СФГ «Вікторія-К» як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки, що належить позивачу на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії та номер ЛГ 111249, який зареєстровано у відділі ДЗК Білокуракинського району 28.03.2012 за № 01223, загальною площею 8,2695 га, розташованої на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, але припустився помилки в частині мотивів, які стали підставою для відмови у задоволенні позову.

Свій висновок апеляційний суд обґрунтовує наступним.

Згідно з пунктами 1, 2 договору оренди землі орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Просторівської сільської ради загальною площею 8,2695 га.

Пунктами 9-14 договору оренди землі за користування вказаною земельною ділянкою передбачено, що орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій або натуральні формі та розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки, що становить 4955,34 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься до 20 грудня кожного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 39 договору оренди землі передбачено, що дострокове розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон № 161-XIV) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 1 Закону № 161-XIV, яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIVдоговір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону № 161-XIV істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ст. 21 Закону України № 161-XIV передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

У відповідності до ст. 24 Закону № 161-XIV орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною 1 ст. 32 Закону № 161-XIV передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Частиною 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі ст. ст. 13,15,21 Закону № 161-XIV основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору,- відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно позиції Верховного Суду, висловленої постановою від 10 квітня 2019 року у справі № 235/1628/16-ц, підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична несплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Окрім того, Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору згідно вимог пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі».

З матеріалів справи вбачається, що згідно даних Головного управління ДПС у Луганській області від 15.03.2021, СФГ «Вікторія-К» згідно даних ІТС «Податковий блок» відобразило у формі 1 ДФ за «106» ознакою ОСОБА_1 доходи у сумі: за 4 квартал 2012 року - 4955,34 грн, за 3 квартал 2013 року - 4955,34 грн, за 4 квартал 2014 року - 4955,34 грн, за 3 квартал 2015 року - 6189,22 грн, за 4 квартал 2015 року - 1500 грн, за 2 квартал 2016 року - 7427,06 грн, за 3 квартал 2016 року - 4956,77 грн, за 4 квартал 2017 року - 12383,97 грн.

За 2018-2020 роки у формі 1ДФ СФГ «Вікторія -К» відсутня інформація про нараховані та виплачені доходи платнику з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Згідно довідки про доходи від 08.12.2020, виданої СФГ «Вікторія -К» ОСОБА_1 нараховано за 2017 рік - 12383,97 грн та виплачено 9969,19 грн, за 2018рік нараховано - 19875,77 грн, за 2019 рік- 19875,77 грн, за 2020 рік - 19875,77 грн.

Отже, в матеріалах справи наявні письмові докази щодо виплати позивачу орендної плати за 2012 - 2017 роки. Вказані обставини не спростовано позивачем як в суді першої, так і апеляційної інстанції належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведених у позовній заяві підстав позову щодо істотного порушення умов договору орендарем в зв`язку з невиплатою орендної плати за 2012-2017 роки, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи є неспростовані докази виконання орендарем умови щодо виплати у визначені строки орендної плати за вказані роки.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неотримання орендної плати за 2012 -2017 роки спростовується встановленими вище обставинами справи.

В 2018 -2019 рр. орендна плата позивачу не виплачувалася, що підтверджується довідкою СФГ «Вікторія-К» від 08.12.2020.

Згідно умов договору орендна плата вноситься до 20 грудня кожного року. З позовом позивач звернувся до суду 27.09.2019, тобто до закінчення строку виплати орендної плати за 2019 рік.

Отже, враховуючи, що на час звернення позивача до суду з вказаним позовом, відповідачем не прострочена сплата орендної плати, колегія суддів вважає, що таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична (два і більше випадків) несплата орендної плати та порушення орендарем умов договору позивачем не доведено, а судом не встановлено, у зв`язку з чим згідно положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст. 651 ЦК України відсутні підстави для розірвання договору оренди землі.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням процесуального права.

Проте ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону у повному обсязі не відповідає, у зв`язку з чим підлягає зміні в частині мотивів, які стали підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 376 ЦК України підставами для зміни рішення є, зокрема: неповнота з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Луганський апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права частково прийняті до уваги, проте вони не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 травня 2021 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 травня 2021 року в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 21 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 25 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: