Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2412/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Нечаєва В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 липня 2020 року сталася дорожня-транспортна пригода за участі позивача, голови Виноградівської районної ради. На місце пригоди з ініціативи відповідача ОСОБА_3 прибув відповідач ОСОБА_2 , мешканець м. Виноградів, який через соціальну мережу Інтернет на своїй персональній сторінці Facebook почав розповсюджувати інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Так, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 у соціальній мережі Facebook на сторінці Відповідача 1 за адресою: https://www.facebook.com/profile.php?id:=l 1162, та на сторінці Відповідача 2 за адресою : https://www.facebook.com/profile.php?id=: НОМЕР_1 (відеорепортаж у соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_4 від 17 липня 2020 року), поширено наступну недостовірну інформацію:

- Інформація 1 «...Чудо, яке осліпло і не побачило автомобіль...» - йдеться про позивача;

- Інформація 2 «Подейкують, що водій заднього автомобіля вимагає від переднього автомобіля... суму в 3000 американських «єнотів»» - йдеться про вимагання неправомірної вигоди, звинувачення у кримінальному проступку;

- Інформація 3 «...Несе відповідальність виключно автомобіль ззаді, тому що водій спереду не їхав назад , він стояв , водій ззаді , я так розумію, не впорався з керуванням, не вибрав відповідну дистанцію...» - ствердження Відповідача;

- Інформація 4 «...Йовжі акуратно тепер їзди на машині, бо їздить група посадовців, які охотяться на задні частини автомобілів тому тримав в бардаку кошти..»;

- Інформація 5 «... закалимити можна тільки після того як мандат получите, получите мандат сідаєте в любий *транспорт*, вибираєте жертву ..» - аналіз ДТП.

Разом з цим відповідачем ОСОБА_3 на цьому ж відео вказується, що позивач «ввалив в машину ... він тепер вдарив... звертається ОСОБА_5 Судима за ті кошти, що від моєї сім`ї забираєте. Злодій, злодій. Я по судам, я десять тисяч грн. дала юристу із-за нього, бо його обідити не мож за то, що він розкрадає гроші. Ви ся не піддавайте бо це жулик у нього є грошей доста».

Запис камер спостереження з місця ДТП спростовує вину позивача у ДТП. Посилаючись на положення статтей 3, 28, 32, 68 Конституції України, норми ЦК України та постанову Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач вказує, що поширена інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним, позивачем, загальновизнаних правил, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, так такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача.

Щодо Інформації 1 у даному випадку відповідач, у різкій формі надає принизливу оцінку особистості позивача, посадовій особі органу місцевого самоврядування. Така інформація порочить його честь, гідність та ділову репутацію як голови Виноградівської районної ради.

Інформація 2 у даному випадку відповідач звинувачує позивача у вимаганні неправомірної винагороди, тобто кримінальному правопорушенні дане твердження є безпідставним та таке яке порочить честь, гідність та ділову репутацію особи. Даний допис має обвинувальний характер, не може вважатися оціночним судженням у розумінні статті ЗО Закону України «Про інформацію», та порушує честь, гідність та ділову репутацію депутатів.

Інформація 3, дане твердження відповідач сказав неправдиво, завідомо маючи інформацію, що третя особа здійснила наїзд на позивача і рухалася по головній дорозі назад, тому дана інформація порочить честь, гідність та ділову репутацію голові Виноградівської районної ради, надані докази на підтвердження своїх доводів, зокрема відеозапис з камер спостереження, згідно з додатком.

Інформація 4 у даному випадку відповідач безпідставно звинувачує посадових осіб у переслідувані мешканців міста, і слідуванні виключно матеріальним інтересам при здійсненні посадових обов`язків. Даний допис має обвинувальний характер, не може вважатися оціночним судженням у розумінні статті 30 Закону України «Про інформацію», та порушує честь, гідність та ділову репутацію депутатів.

Інформація 5 дані твердження підлягають під вищенаведену аргументацію, не є оціночними судженнями та завдають шкоди діловій репутації депутатів Виноградівської районної ради.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд:

- визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію поширену ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) у соціальній Інтернет-мережі Facebook у відеозаписі за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1

- зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) вилучити з Інтернет-мережі Facebook відеозапис за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на своїй персональній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook відеоспростування наступного змісту:

«Повідомляю, що поширена мною у відеорепортажі ІНФОРМАЦІЯ_2 в соціальній мережі Facebook на моїй сторінці інформація про:

1. ) Винуватість ОСОБА_1 у ДТП яка сталась 17 липня 2020 року між 14:07 - 14:08 год. оголошена мною без перевірки її дійсності та є недостовірною;

2. ) Інформація 1 «...Чудо, яке осліпло і не побачило автомобіль...» оголошена мною без перевірки її дійсності та є недостовірною;

3. ) Інформація 2 «Подейкують, що водій заднього автомобіля вимагає від переднього автомобіля... суму в 3000 американських «єнотів»» оголошена мною без перевірки її дійсності та є недостовірною;

4. ) Інформація 3 «...Несе відповідальність виключно автомобіль ззаді, тому що водій спереду не їхав назад , він стояв , водій ззаді, я так розумію, не впорався з керуванням, не вибрав відповідну дистанцію...» оголошена мною без перевірки її дійсності та є недостовірною;

5. ) Інформація 4 «...Йовжі акуратно тепер їзди на машині, бо їздить група посадовців, які охотяться на задні частини автомобілів тому тримав в бардаку кошти..» оголошена мною без перевірки її дійсності та є недостовірною;

6. ) Інформація 5 «... закалимити можна тільки після того як мандат полупите, полу ните мандат сідаєте в любий *транспорт*, вибираєте жертву ..» оголошена мною без перевірки її дійсності та є недостовірною.»;

- зобов`язати ОСОБА_3 у відеоспростуванні Відповідача 1 спростувати недостовірну інформацію шляхом повідомлення наступного змісту:

«Повідомляю, що поширена мною у відео репортажі, ОСОБА_2 , розміщеному в соціальній мережі Facebook на його сторінці, інформація про винуватість ОСОБА_1 у ДТП, яка сталась 17 липня 2020 року між 14:07 - 14:08 год. оголошена мною без перевірки її дійсності та є недостовірною»;

- зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) не видаляти, неблокувати та не обмежувати вільний доступ до опублікованого ним спростування на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» протягом одного року;

- стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що відповідачі висловили суб`єктивні оціночні судження з приводу діяльності позивача як голови Виноградівської районної ради, тобто особи, рівень критики якої є значно ширшим, а його діяльність є об`єктом суспільного інтересу, який, зокрема, втамовується продукуванням інформації щодо такої особи членами територіальної громади та мешканцями району. Фактично позивач просить спростувати інформацію, яка по суті є громадською критикою з приводу того, як він виконував свої обов`язки голови районної ради. Зазначена ними, відповідачами, інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Вважають, що правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає, доводи позовної заяви є необгрунтованими та просять суд повністю відмовити у позовній заяві позивача.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, згідно якого вказує, що на його переконання відеорепортаж у соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_4 від 17 липня 2020 року є виключно фактичними даними. Крім того, з приводу ДТП, яка мала місце 17 липня 2020 року, Виноградівським районним судом Закарпатської області 28.09.2020 року прийнято постанову, якою винуватця дорожньо-транспортної пригоди визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (справа № 299/2250/20, http://reyestr.court.gov.Ua/Review/91815950), при цьому особа винуватця відмінна від особи позивача у справі. Поширена відповідачами недостовірна інформація не містить відомостей про фактичну діяльність, вчинки, тощо голови районної ради, не є критикою публічної особи. Вважає, що доводи відповідачів не спростовують вимог позивача та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив та просив суд такі задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис з сторінок відповідача ОСОБА_2 та відеозапис камер спостереження з місця ДТП, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволення з наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28 Конституції України).

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положеннями норми ч.1 ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України, що містяться у Постанові Пленуму від 27 лютого 2009 року № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб.

Відповідно до частин 2, 3 ст.297 ЦК України, гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2020 року по справі 490/3098/17, висловив наступну правову позицію. Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У силу статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Положеннями ст. 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Суд приймає доводи відповідачів, що позивач є публічною особою, оскільки на момент поширення відповідачами оспорюваної інформації позивач займав посаду голови Виноградівської районної ради.

При розгляді справи суд приходить до переконання, що відповідачі висловили суб`єктивні оціночні судження з приводу діяльності позивача ОСОБА_1 , як голови Виноградівської районної ради, тобто публічної особи, рівень критики якої є значно ширшим.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо публічної особи є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (Газета «Україна-центр» проти України, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Аналогічні положення роз`яснено судам у абзаці 3, 4 пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість.

Позивач обіймав посаду голови районної ради, а отже межа допустимої критики щодо позивача, як публічної особи є значно ширшою, а його діяльність є об`єктом суспільного інтересу, який, зокрема, втамовується продукуванням інформації щодо такої особи членами територіальної громади та мешканцями району.

Позивач просить спростувати інформацію, яка по суті є громадською критикою з приводу того, як він виконував свої обов`язки голови районної ради, а тому суд приходить до висновку, що поширення вказаної інформації не призвело до порушення особистих немайнових прав позивача.

Суд вважає, що вказана вище інформація, поширена відповідачами в соціальній мережі Facebook є оцінкою дій позивача, висловлюваннями, які не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями відповідачів.

Крім цього з оглянутого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що прізвище позивача відповідачами не оголошується, викладені ними версії події ДТП, припущення і висловлювання не є фактичними даними, а розцінюються судом як оціночні судження відповідачів.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України (435-15) та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") 3759-12 у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України за №2-рп/2012 від 20 січня 2012 року, перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

За таких, встановлених в судовому засіданні обставин суд вважає, що поширена відповідачами інформація містить оціночні судження, має суспільний інтерес до позивача, який є публічною особою, тому в даному випадку не мало місце поширення неправдивих відомостей щодо позивача.

Правильність думки чи оцінки тієї чи іншої особи може бути предметом думки, оцінки інших осіб, але не предметом повноважень судової влади. Вони можуть оспорюватись у порядку полеміки, у тому числі й у друкованому засобі масової інформації, по радіо чи в телепередачі або через мережу Інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного суд приходить до переконання, що оспорена інформація не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 20.08.2021 року.

ГоловуючийТ. Ю. Левко