КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/159/2021
Унікальний номер справи № 761/6295/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року , постановлене під головуванням судді Піхур О.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

У С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20 жовтня 1978 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 25 листопада 1997 року було розірвано. Проте розірвання шлюбу було формальним, вони і надалі залишалися сім`єю, проживали разом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Припинили проживати разом з 01 вересня 2012 року. Спільне проживання підтверджується показами свідків. Крім того, сторонами було придбано в той час спільне нерухоме майно в результаті їх спільної праці як членів сім`ї, а також в результаті отримання спільних доходів з використанням наукових робіт позивача як кандидата технічних наук, оскільки роботи, які виконувалися МП «Темп-7», засновником та директором якого є ОСОБА_2 , по виготовленню комплектуючих для кумулятивних зарядів здійснювалися на основі її дисертації на наукову ступінь кандидата технічних наук, з 1998 по 2006 роки здійснено виконання 5 науково-дослідних робіт за кошти фінансування державного бюджету, замовником виступило Міністерство палива та енергетики України. В період спільного проживання відповідач не мав достатніх коштів для придбання та покращення стану майна, проведення ремонту, сплату комунальних послуг без залучення особистих коштів позивача, індивідуальної праці, оскільки, відповідач отримує мінімальний розмір пенсії. Позивач зазначала, що одним з доказів їх спільного проживання та спільної праці є те, що вони спільно з відповідачем придбали квартиру, з приводу якої немає спору, відповідно договору купівлі-продажу від 25 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрованого в реєстрі за №276, відповідно до якого вони виступили покупцями в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 , та в якому було повідомлено, що сторони проживають однією сім`єю.

Сторонами в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти також придбано гаражний бокс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , Гаражно-будівельний кооператив «Академічний», площею 18,0 кв.м за ціною 2638 грн. за договором купівлі-продажу від 08.12.1997 року, посвідчений 08.12.1997 р. державним нотаріусом шостої Київської державної нотаріальної контори Шепелюк О.Г., серія ААК№ 660367, покупцем за яким виступив відповідач ОСОБА_2 . Згідно довідки Гаражно-будівельного кооперативу «Академічний» № 15-ГК від 05.10.2017 року, гаражний бокс № НОМЕР_1 , розташований в ГБК «Академічний» по АДРЕСА_2, належить члену кооперативу ОСОБА_2

02 вересня 2008 році сторонами внаслідок їхньої спільної праці як сім`ї, а також в результаті отримання спільних доходів з використанням наукових робіт позивача як кандидата технічних наук, а також в результаті особистих доходів позивача на ім`я відповідача в автосалоні було придбано автомобіль марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України за № 31/26 С-917 від 27.09.2017 року 02 вересня 2008 року було реєстровано за ОСОБА_2 та 23 травня 2017 року було перереєстровано на нового власника. Позивач зазначає, що автомобіль, який було ними придбано за спільні кошти, був відчужений відповідачем без згоди позивача. Згідно висновку ТОВ «Бюро оцінок» від 11 грудня 2017 року ринкова вартість автомобіля марки Skoda-Super B, 2006 року випуску, станом на грудень 2017 року становить 8650 доларів США, що еквівалентно 235 863,79 грн. Крім того, в період проживання відповідача та позивача однією сім`єю за спільні кошти, в результаті спільної праці було придбано меблі, речі домашнього вжитку, побутову техніку.

На підставі викладеного позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 01 вересня 2012 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3-х кімнатну квартиру, загальною площею 74,30 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_3 ; 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/10 частини 2-х кімнатної квартири, загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; приміщення для відпочинку № 1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_6 ; приміщення для відпочинку № 2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_6 ; гаражний бокс № НОМЕР_1 , що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири, загальною площею 74,30 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири, загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на 1/20 частини 2-х кімнатної квартири, загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; на 1/2 частину приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_6 ; на 1/2 частину приміщення для відпочинку №2 , що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_6 ; на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_1 , що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою: АДРЕСА_2;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири, загальною площею 74,30 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_3 ; на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири, загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на 1/20 частини 2-х кімнатної квартири, загальною площею 44,10 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; на 1/2 частину приміщення для відпочинку №1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_6 ; на 1/2 частину приміщення для відпочинку №2 , що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою АДРЕСА_6 ; на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_1 , що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою: АДРЕСА_2;

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набір дерев`яних італійських меблів «Версаче» вартістю 120 000,00 грн. (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці вартістю 28000,00 грн., диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай вартістю 28 000 грн., набір кухонних італійських дерев`яних меблів довжиною 5,3 метрів вартістю 110 000,00 грн. (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва - вартістю 12 000, 00 грн., витяжку grange вартістю 21 000,00 грн., газову плита grange вартістю 15 000,00 грн., холодильник «БОШ» вартістю 13 000,00 грн., музикальний центр «Sony» вартістю 5 000 грн., вішалку для одягу виробництво Італія вартістю 13 000,00 грн., сервіз чайний на 12 персон вартістю 4 000,00 грн., набір бокалів для мартіні (6 одиниць) вартістю 2 000,00 грн., ложки для кофе зі срібла (6 шт.) вартістю 16 000,00 грн., ложки зі срібла в позолоті (6 шт.) вартістю 15000,00 грн., картину-чеканку «Будинок в селі» вартістю 3 000,00 грн., Ікону Косми й Даміана вартістю 500,00 грн., штори та тюлі для стальні вартістю 10 000,00 грн., пральну машинку «Бош» вартістю 11 000,00 грн., тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія вартістю 18 000,00 грн., кондиціонер Ferroli - 3 шт. вартістю 15 000,00 грн., вбудовану шафу у коридорі вартістю 6 000,00 грн., набір італійських меблів для спальні вартістю 120000,00 грн. (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелен на стіну розміром 80 см х 100 см вартістю 3 000,00 грн., килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт. вартістю 20 000,00 грн., набір вбудованих меблів для кабінету вартістю 160 000,00 грн. (шафа-купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення вартістю 16 000,00 грн., штори та тюлі для кабінету вартістю 15 000,00 грн., два телевізори «Sоnу» вартістю 15000,00 грн., набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів) вартістю 12 000,00 грн., картину олією з зображенням природи вартістю 12 000,00 грн., дві тумбочки в прихожу для взуття вартістю 14 000,00 грн., колонку газову «Бош» вартістю 12 000,00 грн. та поділити вказане майно: виділити ОСОБА_1 : набір дерев`яних італійських меблів «Версаче» вартістю 120 000,00 грн. (у позолоті - горка, креденс, комод), стіл, 4 стільці вартістю 28000,00 грн., диван та два крісла зі шкіри виробництво Китай вартістю 28 000 грн., набір кухонних італійських дерев`яних меблів довжиною 5,3 метрів вартістю 110 000,00 грн. (верхні та нижні шафки), кухонний стіл, дві тумбочки куточок українського виробництва - вартістю 12 000, 00 грн , витяжку grange вартістю 21 000,00 грн., газову плита grange вартістю 15 000,00 грн., холодильник «БОШ» вартістю 13 000,00 грн., музикальний центр «Sony» вартістю 5 000 грн., вішалку для одягу виробництво Італія вартістю 13 000,00 грн., сервіз чайний на 12 персон вартістю 4 000,00 грн , набір бокалів для мартіні ( 6 одиниць) вартістю 2 000,00 грн., ложки для кофе зі срібла (6 шт.) вартістю 16 000,00 грн., ложки зі срібла в позолоті (6 шт.) вартістю 15 000,00 грн, картину- чеканку «Будинок в селі» вартістю 3 000,00 грн, Ікону Косми й Даміана вартістю 500,00 грн., штори та тюлі для стальні вартістю 10 000,00 грн., пральну машинку «Бош» вартістю 11 000,00 грн., а всього на загальну суму 437000,00 грн.; виділити ОСОБА_1 тумбу з дзеркалом для ванної кімнати виробництво Італія вартістю 18 000 грн., кондиціонер Ferroli - 3 шт. вартістю 15 000 грн., вбудовану шафу у коридорі вартістю 6 000 грн., набір італійських меблів для спальні вартістю 120 000 грн. (шафа довжиною 3,5 м - 6 дверок, двоспальне ліжко, дві тумбочки, трюмо, комод, крісло - качалка, тумба під телевізор), гобелен на стіну розміром 80 см х 100 см вартістю 3 000,00 грн., килим на підлогу розміром 2,2 м х 3,5 м- - 2 шт. вартістю 20 000,00 грн., набір вбудованих меблів для кабінету вартістю 160 000 грн. (шафа-купе, стіл письмовий, три навісні шафи, шафа для посуду, диван розкладний виготовлений на замовлення вартістю 16 000 грн., штори та тюлі для кабінету вартістю 15 000,00 грн., два телевізори «Sоnу» вартістю 15 000 грн., набір столових приборів з мельхіору на 12 персон (36 предметів) вартістю 12 000 грн., картину олією з зображенням природи вартістю 12 000,00 грн., дві тумбочки в прихожу для взуття вартістю 14 000,00 грн., колонку газову «Бош» вартістю 12 000 грн. - всього на загальну суму 438 000 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Skoda-Super B, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 117 931,89 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року до 01 вересня 2012 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : приміщення для відпочинку № 1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , та приміщення для відпочинку №2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину приміщення для відпочинку № 2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Skoda-superb, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 117 931,89 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що обставини, на які вона посилалась у позові, підтверджені показами свідків та наданими доказами, спірне майно придбане за спільні кошти, отримані внаслідок спільної праці сторін як членів сім`ї в період спільного проживання, а тому належить подружжю в рівних частинах.

В частині задоволених позовних вимог в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановлено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано 3-х кімнатну квартиру загальною площею 74,30 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; 2-х кімнатну квартиру загальною площею 45,50 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/10 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; гаражний бокс № НОМЕР_1 , що розташований в гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою: АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за кожним із них, право власності на 1/2 частину 3-х кімнатної квартири загальною площею 74,30 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 45,50 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , на 1/20 частини 2-х кімнатної квартири загальною площею 44,10 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 та на 1/2 частину гаражного боксу № НОМЕР_1 , що розташований в Гаражно-будівельному кооперативі «Академічний» за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання іншого майна спільною сумісною власністю та його поділ відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 рову в частині розподілу судових витрат змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 416 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 рову залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог щодо визнання майна, набутого до 2004 року спільною сумісною власністю та його поділу, суд першої інстанції вказав, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах не є підставою для визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, при цьому позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ведення з відповідачем спільного господарства, побуту та бюджету в період з 1997 року по 2003 рік, тобто, на час придбання іншого спірного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 1978 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (т.1 а.с. 12).

25 листопада 1997 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 13).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 07.11.2002 року №4938 (т. 1 а.с. 24, 43).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 23.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_5 на праві власності зареєстрована: 1/10 ч. за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Степаненко В.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 28.07.2003р., № 4258, зареєстрованого в Бюро 26.08.2003р. за реєстровим №3 в реєстровій книзі д.1472-6; 9/10 ч. за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 6-ю Київською державною нотаріальною конторою від 01.07.2004р., №11-6219, зареєстрованого в Бюро 09.07.2004р. за реєстровим № 3 в реєстровій книзі д.1472- 9 (т. 1 а.с. 25).

Відповідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_4 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 28.02.2003 року №951 (т. 1 а.с. 26, 44).

Згідно з договором купівлі-продажу від 25 березня 2010 року сторони купили квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їм в рівних частинах, відповідно пункту 5 якого, сторони повідомили покупця, що вони проживають однією сім`єю (т. 1 а.с. 27-28).

Відповідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта приміщення для відпочинку № 1, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 1-1 по 1-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; приміщення для відпочинку № 2, що складається з приміщення другого поверху в літ. «К» з 2-1 по 2-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , на праві власності зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Севастопольського МНО від 06 квітня 2012 року, реєстри № 401, 404 (т. 1 а.с. 29).

Відповідно договору купівлі-продажу від 08 грудня 1997 року відповідач купив гаражний бокс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який відповідно довідки ГБК «Академічний» від 25 жовтня 2017 року належить члену кооперативу ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 31, 38).

Судом встановлено, що з 25.11.1997 року сторони у шлюбі не перебували. Факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено в період з 01 січня 2004 року до 01 вересня 2012 року.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-211цс14 вказано, що «відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС, частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» та від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пунктах 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, докази надані сторонами, а саме: інформація про напрямки діяльності МП «Темп-7» (Т.1, а.с. 30-42); статут МП «Темп-7» (Т.1, а.с. 137-143); довідка від 24 жовтня 2017 року № 01-11-35758 (Т.1, а.с. 238), не підтверджують наявність спільної праці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та отримання ними доходу, тобто позивач не надала належних та достовірних доказів того, що спірне майно, придбане внаслідок спільної праці її та ОСОБА_2 як членів сім`ї, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в частині відмови у задоволенні позовних вимог, так як позивач не довела що майко, придбане відповідачем у період з 1997 року по 2003 рік включно придбано в результаті спільної праці сторін по справі за їх спільні кошти, так як сторони не перебували у шлюбі, а відповідно Кодекс про шлюб та сім`ю , що діяв до 2004 року не передбачав такого поняття як фактичні шлюбні стосунки.

На підставі Закону України «Про власність» позивач не надала суду доказів придбання майна в результаті спільної праці сторін.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Постановлене судом рішення в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2018 року в частині, що оскаржується в апеляційному порядку, залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: