Справа № 643/849/20
Провадження № 2/643/565/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Майстренко О.М., за участю секретаря судового засідання Шабатько Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій із урахуванням уточнень просила суд стягнути на її користь заборгованість за договором позики від 21.07.2017 року в загальному розмірі374 400 грн., з яких: 187200,00 грн. - сума позики за договором та 1872 00,00 грн. штраф.

В обґрунтування позову зазначила, що 21.07.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошову позику в розмірі 187 200,00 грн. Відповідач зобов`язалася повернути позичені гроші до 21.10.2017 року.21.08.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був підписаний договір відступлення права вимоги за вищезазначеним договором позики. Відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги, проте по закінченню строків для виконання зобов`язань грошові кошти за договором позики не повернула.

Представник позивача в судове засідання не з`явився , позов підтримав, просила його задовольнити, справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача , проти винесення заочного рішення не заперечував .

Відповідачка в судове засідання не з`явилась , про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала.

Зі згоди позивача, представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 121 ЦПК України передбачено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачеві було надано більш ніж достатньо часу для надання відзиву на позовну заяву та для належного захисту своїх прав у передбачений чинним ЦПК України способом.

Численні неявки відповідача до суду та ненадання відзиву на позовну заяву суд розцінює як небажання відповідача захищати свої права, що, в свою чергу, не може бути підставою для подальшого порушення розумних строків розгляду справи

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи та встановивши відповідні їм обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.

Судом встановлено, що 21 липня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошову позику в розмірі 187 200,00 грн. (сто вісімдесят сім тисяч двісті) грн., що в якості еквівалента складала 7000 (сім тисяч) доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути позичені гроші до 21.10.2017 року.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 додатково написала ОСОБА_3 розписку про отримання 187 200,00 грн., що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України.

21серпня 2019 року між ОСОБА_1 та первісним позикодавцем ОСОБА_3 був підписаний договір відступлення права вимоги за вищезазначеним договором позики.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини між первісним і новим кредитором складаються з приводу такого об`єкта, як майнові права (право вимоги, що належить кредиторові), їх змістом є суб`єктивні права і обов`язки, передбачені договором та законом залежно від підстав заміни кредитора у зобов`язанні.

Таким чином, відповідно до Договору відступлення права вимоги, до ОСОБА_1 перейшли права щодо звернення до відповідача із вимогою про стягнення наданих за Договором позики грошових коштів.

Відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги, проте свої зобов`язання із повернення боргу не виконала.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у загальному розмірі 187 200,00 грн. були передані відповідачу, та прийняті останнім ще до підписання договорів позики, про що зазначено в самому договорі.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими

ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення у договорі позики від 21.07.2017 року було встановлено сторонами до 21.10.2017 року, однак у визначений строк ОСОБА_2 прийняті на себе зобов`язання не виконала та грошових коштів не повернула.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позик від 21.07.2017 року у розмірі 187 200,00 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п. 9.3 договору позики ОСОБА_2 зобов`язалася сплатити штраф у розмірі 100 процентів від суми позики у разі порушення будь-якого зобов`язання.

Частиною 2 статті 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Таким чином, сума штрафу за договором позики складає 187200,00 грн., яка також підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Питання судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем за подачу позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 744,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах судової справи оригіналом квитанції №ПН1361170 від 27.01.2020 року.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір у розмірі 3 744,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.11,202,207, 512,514,526,530,549,610, 611,629,

1046,1047 ЦК України, ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 264, 265, 268, 352-353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 21.07.2017 року в загальному розмірі 374 400,00 грн. (триста сімдесят чотири тисячі чотириста грн.), яка складається з: 187200,00 грн. (сума позики за договором) та 187200,00 грн. (штраф).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 3 7 44,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.