Справа № 127/5486/21
Провадження № 22-ц/801/2458/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 рокуСправа № 127/5486/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Вінницька міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Жмудя О. О. в залі суду, повний текст якого складено 18 жовтня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради про зобов`язання до вчинення дій.

Позовна заява мотивована тим, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, першої категорії та статус ветерана війни інваліда війни 2 групи.

Зазначав, що перебуває на квартирному обліку в списках осіб, які мають право на позачергове отримання житла.

Указує, що відповідачем неправомірно змінено черговість осіб, які мають право на позачергове отримання житла.

Вважає, що статус ветерана війни інваліда війни 2 групи, надає йому першочергове право на отримання житла, незалежно від наявності інших осіб у черзі.

Разом з тим відповідачем неправомірно порушується його право на першочергове отримання житла.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Вінницьку міську раду видати йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, особи з інвалідністю 2 групи, прирівняної до осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, ордер на жиле приміщення у вигляді однокімнатної квартири та окремої кімнати, як додаткової площі, як особі з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, в місті Вінниці, протягом трьох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що єдиним джерелом фінансування будівництва житла для громадян, які потребують поліпшення житлових умов є Державний бюджет України. У разі придбання житла за рахунок субвенцій з Державного бюджету України для забезпечення даної категорії осіб (громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) розподіл житла буде розглядатися виконкомом міської ради відповідно до вимог чинного законодавства в порядку черговості. Позивач матиме право на отримання житлового приміщення згідно черговості та у разі його наявності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року відкрито провадження у цій справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 25 листопада 2021 року о 09:00 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку позивача рішення суду не відповідає вимогам статей 263 і 265 ЦПК України і висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що є окремою підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача полягають у тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Позивач указує, що має переважне право перед іншими пільговиками у списку на позачергове отримання житла. Вважає поликовим висновок суду першої інстанції про те, що законодавством не передбачено критеріїв для визначення порядку черговості забезпечення житлом

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має статус інваліда війни другої групи.

Рішенням виконкому Вінницької міської ради від 14 червня 2005 року № 1196 ОСОБА_1 взятий на квартирний облік при міськвиконкомі в чергу за місцем проживання в список осіб, які користуються правом позачергового отримання житла за № 243 по Ленінському району міста Вінниці.

Позивач неодноразово звертався зі скаргами та листами на ім`я Вінницького міського голови, у яких просив забезпечити його житлом у вигляді однокімнатної квартири в м. Вінниці, по місцю взяття на квартирний облік.

Станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в загальній черзі за № 614 та в списку на позачергове отримання житла за № 96, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС, категорія 1.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 9 Житлового кодексу передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до статті 31 Житлового кодексу громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 43 Житлового кодексу громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

Частиною першою статті 46 Житлового кодексу визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, зокрема, до таких віднесено осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Відповідно до частини третьої статті 46 Житлового кодексу громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Слід зазначити, що законом передбачено фінансування будівництва житла для пільгової категорії громадян, до якої віднесений позивач, виключно з Державного бюджету України.

Як слідує з листа Міністерства соціальної політики України від 19 листопада 2020 року №3453/0/5-20/29 протягом 2015-2020 років не виділялись кошти для забезпечення житлом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесених до категорії 1. Вирішення питання забезпечення житлом можливе лише за умови передбачення у Державному бюджеті України видатків на такі цілі.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів № 470 від 11 грудня 1984року, відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Установлено, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в загальній черзі за № 614 та в списку на позачергове отримання житла за № 96, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС, категорія 1.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 дійшов висновку, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними; механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства; крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (абзац десятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, правильно виходив з того, що позивач має право на позачергове отримання житла, проте забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу.

Позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у схожих за змістом правовідносинах у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц (провадження № 61-3775св18), від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18 (провадження № 61-11670св19), від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19 (провадження № 61-575св20), від 03 квітня 2020 року у справа № 344/8248/17-ц (провадження № 61-40928св18), від 22 травня 2020 року у справі № 522/16805/17 (провадження № 61-37786св18).

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного посилання судом першої інстанції на дискреційні повноваження Вінницької міської ради та практику Європейського суду з прав людини не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність застосування судоми норм матеріального права у спірних правовідносинах.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

При цьому, суд не вправі перебирати на себе повноваження органів місцевого самоврядування, визначених законом.

Зміст заявлених ОСОБА_1 позовних зводиться саме до зобов`язання відповідача першочергово надати йому житлове приміщення, що передбачає отримання позивачем житла поза встановленої черги за рішенням суду та суперечить вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який на думку позивача свідчить про наявність правових підстав для задоволення заявлених ним позовних вимог та судового захисту його прав у обраний ним спосіб.

Вказані доводи не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки правові підстави для переоцінки доказів відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не спростовують їх.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук