Справа №: 398/2370/21
провадження №: 2/398/1429/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" серпня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - відповідача Стадніченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунально-виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про відшкодування шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, в розмірі 50 000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01 березня 2007 року її було прийнято на роботу до абонентського відділу КП «Олександрія-водоканал», а з 01 квітня 2009 року вона була переведена у межах відділу на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду, а з 12 липня 2011 року її було переведено на посаду комірника. Згідно з рішенням Кіровоградської обласної ради №189 від 23.09.2011 року Комунальне підприємство «Олександрія-водоканал» з 01 квітня 2012 року було реорганізовано шляхом приєднання до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград». Відповідно до актів форми Н-1 №01 від 20 липня 2009 року та №02 від 29 грудня 2010 року, відповідно 16 липня 2009 року та 22 листопада 2010 року з нею траплялися нещасні випадки пов`язані з виробництвом. Зокрема, 16 липня 2009 року на неї напала бездомна тварина, а 22 листопада 2010 року - грабіжник, в обох випадках їй спричинені тілесні ушкодження. Всі ці події відбувалися під час виконання нею трудових обов`язків. За наслідками первинного огляду МСЕК 10 лютого 2009 року їй була встановлена 3 група інвалідності з 08 січня 2009 року. Підприємство тривалий час не визнавало нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, що унеможливило своєчасне отримання відповідних виплат. Тільки після перевірки Фонду соціального страхування подія щодо завдання їй тілесних ушкоджень була визнана нещасним випадком, а вона отримала лікарняні виплати. Зухвала поведінка відповідача завдала їй чимало душевних страждань, тому просить стягнути з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди.

У відзиві відповідач заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що позивач, починаючи з 11 січня 2020 року, не перебуває в трудових відносинах з підприємством. Посилання позивача на те, що з нею двічі траплялися нещасні випадки на підприємстві спростовуються актом №01, де причиною нещасного випадку зазначено порушення правил тримання тварин (перебування бродячої тварини на шляху пересування людей у місці загального користування), при цьому тілесні ушкодження отримані позивачем внаслідок контакту з твариною, відповідно до довідки міської лікарні №1 від 20 липня 2009 року №634 відносяться до легких травм. За другим актом №02 причиною нещасного випадку зазначено травмування внаслідок протиправних дій інших осіб, тобто травма заподіяна іншою особою, відповідно до довідки міської лікарні №1 від 25 листопада 2010 року №946 також відноситься до легких травм. Посилання позивача на встановлення їй ІІІ групи інвалідності по зору з 08 січня 2009 року, то зазначені порушення здоров`я позивач набула раніше, чим з нею трапилися нещасні випадки, а тому довідка МСЕК по встановленню їй інвалідності не може бути доказом втрати працездатності від нещасних випадків. Вважає, що позивачем не надано доказів завдання їй моральної шкоди підприємством, відсутній розрахунок моральної шкоди, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

У своїй відповіді на відзив позивач зазначила, що підприємство тривалий час не визнавало випадки, що з нею трапилися, як нещасні випадки пов`язані з виробництвом. Моральні страждання пов`язані не лише з фізичним болем від отриманих ушкоджень, а й від моральних страждань через зневажливу поведінку відповідача. Відповідач не забезпечив їй безпечних умов праці. Таким чином зухвала та протиправна поведінка відповідача завдала їй чимало моральних страждань.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що згідно з актами про нещасні випадки на виробництві ці випадки сталися не з вини відповідача, крім того внаслідок нещасних випадків позивач отримала легкі травми, що свідчить про відсутність моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснила, що вона працювала контролером КП «Олександрія-водоканал». Під час виконання нею службових обов`язків з нею сталися два нещасні випадки на виробництві. Перший нещасний випадок стався 16 липня 2009 рок близько 16 години в під`їзді багатоповерхівки, під час перевірки водолічильників, її вкусила бездомна тварина, завдала чисельних укусів нижньої частини лівої ноги. Це був агресивний напад тварини, вона дуже злякалася. Крім того, тварина була бездомною, їй довелося ходити і спостерігати за її поведінкою, так як вона могла бути хворою на сказ. Вона перебувала на амбулаторному лікуванні близько 3-х тижнів. Про даний нещасний випадок вона повідомила підприємство наступного дня, оскільки на той час не мала мобільного телефону, а нещасний випадок стався у кінці робочого дня. Підприємство не забезпечило її безпечними умовами праці, внаслідок чого і відбулося її травмування. Другий випадок стався 22 листопада 2020 року. Вона отримала наряд на обстеження водолічильника на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на 14-му мікрорайоні. Вона вирішила під`їхати туди автобусом №11, але на зупинці біля прокуратури, автобус зламався і усі пасажири пішли пішки. Всі йшли майже разом через парк ім. Шевченка, зважаючи на вік вона почала трохи відставати. В парку на неї напав невідомий чоловік і намагався вирвати з рук сумку. Між ними сталася боротьба, він вдарив її по ногам вона впала і він просто роздер сумку з неї випало все на землю, він схопив гаманець, вдарив її кулаком по голові і втік. Після нападу вона звернулася до поліції, а потім її відвезли до травмпункту, де вона просила лікарів повідомити підприємство про даний нещасний випадок. Вона тривалий час лікувалася, в неї були пошкоджені м`язи лівої руки, плечовий суглоб, порізи рук та чисельні забої. Підприємство відразу не визнавало даний нещасний випадок таким, що стався з нею на виробництві. Лише після усіх слідчих дій були складені відповідні акти. Крім того, проти неї налаштовували працівників, казали, що з нею нічого не сталося, вона все вигадала. Ні від підприємства, ні від фонду, ні від засудженого компенсації моральних збитків вона не отримала. Вироком суду на її користь стягнуто 2 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, але на даний час вона нічого не отримала. Вона звернулася до суду через великий проміжок часу, тому що тоді вона працювала на підприємстві і не хотіла негативного ставлення до неї. Минуло понад 10 років, а вона й зараз боїться виходити без газового балончика та електрошокеру, намагається не наближатися до незнайомих осіб. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Стадніченко І.В. заперечувала проти позову з підстав зазначених у відзиву на позовну заяву. Пояснила, що за обома нещасними випадками, що сталися з ОСОБА_1 були складені відповідні акти. В першому акті від 20 липня 2009 року, відповідно до медичної довідки зазначено, що ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження, а саме укус лівої ноги, а не чисельні укуси як зазначила позивач в судовому засіданні. За другим нещасним випадком, зазначений діагноз - розтяг лівого ліктьового суглобу, а не чисельні травми. За даними фактами на виробництві проводилися розслідування, витребовували медичні довідки, з яких вбачається, що позивач, в обох випадках отримала легкі тілесні ушкодження. Перший нещасний випадок стався через порушення умов тримання тварин, позивач не повідомила підприємство відразу після нещасного випадку. Нещасний випадок трапився о 16 годині, а до лікаря вона звернулася о 20 годині. Після другого нещасного випадку вона повідомила підприємство. Другий нещасний випадок стався через напад на позивача невідомою особою. В обох випадках вини підприємства в тому що сталося з позивачем не має. Відсутні докази того, що підприємство порушило права працівника. За вироком суду на користь позивача стягнуто моральну компенсацію. В актах зазначено, що з працівником проведені інструктажі з правил техніки безпеки та умов праці. Фактів порушення посадових обов`язків ОСОБА_1 їй не відомо.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносини.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 , згідно з наказом № 32-к від 28.02.2007 року, з 01 березня 2007 року остання була прийнята до абонентського відділу комунального підприємства «Олександрія-водоканал» на посаду бухгалтера.

01 квітня 2009 року ОСОБА_1 була переведена у межах відділу на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду (наказ №22-к від 31.03.2009 р.).

12 липня 2011 року, згідно з наказом КП «Олександрія-водоканал» №60-к від 12.07.2012р., ОСОБА_1 переведена на посаду комірника підприємства.

Відповідно до рішенням Кіровоградської обласної ради № 189 від 23.09.2011 р. Комунальне підприємство «Олександрія-водоканал» з 01 квітня 2012 року було реорганізовано шляхом приєднання до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград».

Згідно з наказом №4-з від 11 січня 2020 року 13 січня 2020 року ОСОБА_1 звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників.

Факти нещасного випадку з ОСОБА_1 на виробництві 16 липня 2009 року та 22 листопада 2010 року підтверджуються актами форми Н-1.

Відповідно до акту №01 від 20 липня 2009 року, 16 липня 2009 року контролер водопровідного господарства абонентського відділу ОСОБА_1 о 07 год. 30 хв. отримала наряд-завдання щодо обходу обстеження та збору показників водолічильників, які встановлені в квартирах 9-ти поверхового будинку АДРЕСА_2 . О 09 год. ОСОБА_1 пішла за вказаною адресою. Обхід квартир здійснювала одноосібно з 09 год. О 16 год., знаходячись на 6-му поверсі другого під`їзду, на неї напав кіт, який живе у під`їзді та вкусив її за праву ногу. Після цього ОСОБА_1 закінчила обхід квартир. Вийшовши з будинку побачила, що кров від укусу ще сочиться. 16 липня 2009 року о 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 звернулася до лікарні. Діагноз: вкушена рана правої гомілки.

Відповідно до акту №02 від 29 грудня 2010 року, контролер водопровідного господарства абонентського відділу ОСОБА_1 о 07 год. 30 хв. отримала наряд-завдання щодо обходу обстеження та збору показників водолічильників, які встановлені в квартирах за адресами: АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_1 . По АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 повинна була обстежити садибу та скласти акт. До 11 години ОСОБА_1 виконувала роботу по вул. Червоноармійська, а близько 11 год. громадським автобусом №11 поїхала на вул. Щорса. Під час руху автобус зламався і їй довелося пішки йти через парк, де на неї напав невідомий чоловік та викрав гаманець. Після події ОСОБА_1 звернулася до поліції та травмпункту, де їй була надана медична допомога. Адміністрацію підприємства про нещасний випадок ОСОБА_1 не повідомила. Діагноз, згідно з медичною довідкою: розтяг зв`язок лівого ліктьового, лівого плечового суглоба.

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку, що стався 22 листопада 2010 року об 11 год. 30 хв. встановлено, що нещасний випадок стався внаслідок нанесення тілесних ушкоджень іншою особою під час прямування ОСОБА_1 до місця виконання роботи, а тому вважається пов`язаним з виробництвом. Даний нещасний випадок береться на облік КП «Олександрія-водоканал», на нього складається акт за формою Н-1.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , від 21 квітня 2009 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання з 08 січня 2009 року, в подальшому продовжено довічно.

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2011 року ОСОБА_2 був засуджений за розбій, тобто напад на ОСОБА_1 , 22 листопада 2010 року, близько 12 год. у парку ім. Шевченка в м. Олександрія з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_1 , яка отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та в неї було викрадено гаманець з грішми, на відшкодування моральної шкоди з засудженого на користь позивача стягнуто 2 000,00 грн.

При вирішенні питання відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у справі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»).

Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги ступінь важливості для неї предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 141 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову i виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю i правил охорони праці, уважно ставитися до потреб i запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В своєму Рішенні від 27.01.2004 року №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від підприємства грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, нещасні випадки сталися з позивачем під час виконання нею трудових обов`язків, що підтверджується відповідними актами, тому наявні підстави, передбачені статтями 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Оскільки зазначений спір стосується відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, на таку вимогу позовна давність не поширюється.

Аналогічні висновки щодо позовної давності у спірних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц.

Доводи відповідача, що роботодавець не може нести відповідальність за моральну шкоду внаслідок заподіяння працівнику тілесних ушкоджень іншою особою, є безпідставними та спростовуються правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 643/10174/18, провадження № 61-12603св19, у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 686/19538/18, провадження № 61-9333св19.

Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача в незабезпеченні безпечних умов праці, тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача: в першому випадку в неї була вкушена рана правої гомілки, в другому випадку - тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, вона мала фізичний біль, душевні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 3 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди в позовній заяві позивач посилалася на те, що оглядом МСЕК їй була встановлена втрата працездатності та інвалідність третьої групи, однак це встановлено 10 лютого 2009 року, тобто до настання нещасних випадків на виробництві.

Доводи позивача про відшкодування моральної шкоди саме за те, що відповідач не визнавав отримані нею тілесні ушкодження нещасними випадками на виробництві і лише після звернення до Фонду соціального страхування ці події були визнані, не ґрунтуються на нормах права, які регулюють спірні правовідносини.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду.

В той же час, з урахуванням ціни позову, на підставі п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908,00 грн. (50 000,00 грн. х 1% / 100% = 500,00 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В пунктах 35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

З урахуванням викладеного, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 300,00 грн. (3 000,00 грн. х 100% / 50 000,00 грн. = 6%; 908,00 грн. х 6% / 100 = 54,48 грн.).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Обласного комунально-виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (адреса місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 19-а, ) про відшкодування шкоди внаслідок нещасного випадку на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунально-виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (адреса місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 19-а, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Обласного комунально-виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (адреса місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 19-а, ) на користь держави судовий збір в розмірі 54 (п`ятдесят чотири) грн. 48 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25 серпня 2021 року.

Суддя О.В.Авраменко