ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5725/21 Справа № 175/2833/17 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності на майно в цілому

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , де просила суд поділити в натурі житловий будинок, у тому числі з під даховим приміщенням та господарським спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , передавши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку, та господарські споруди, що відповідають розміру частки кожної із сторін у спільному майні. Виділити в натурі ОСОБА_1 1/2 частки земельної ділянки АДРЕСА_1 , площа якої складає 1200 га, на якій відповідно розміщена відокремлена частка житлового будинку, що передається ОСОБА_1 в результаті його поділу в натурі.13 січня 2020 року позивачем ОСОБА_1 було уточненого позовну заяву, згідно вимог якої позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 , у розмірі 217 274 (двісті сімнадцять тисяч двісті сімдесят чотири) грн 00 коп. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку виплати грошової компенсації. Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 після одержання грошової компенсації від ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, де згодом було подано до суду уточнений зустрічний позов з наступними вимогами: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.08.1995 р. державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Юрченко Л.Л. в частині спадкування 1/2 частини майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дочкою ОСОБА_1 . Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , номер запису 34135983 від 11.11.2019 р., державний реєстратор Середа Андрій Олександрович, Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом спадкового майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало спадкодавцю на підставі договору дарування 06.03.1982 р.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності на майно в цілому відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено (том 2 а.с.63-65).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . В іншій частині вказане рішення залишити без змін (том 2 а.с.69-74).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги. В іншій частині вказане рішення залишити без змін (том 2 а.с.77-81).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом 1 інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін, ОСОБА_3 . Домоволодіння АДРЕСА_1 належало матері сторін. Після смерті заповідача діти прийняли спадщину в установленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності за заповітом від 29 серпня 1995 року посвідченого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою.

Оскільки позивач прийняв спадщину, у складі якої було нерухоме майно, у вигляді 1/2 частки житлового будинку та 1/2 земельної ділянки, оформив право на спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а також зареєстрував право власності, право власності позивача на частку житлового будинку та земельної ділянки виникло з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідач, в свою чергу, також володіє 1/2 домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Фактично, як зазначає ОСОБА_2 , з моменту смерті матері 19.12.1986 р. і до звернення до суду у 2017 році з позовом, тобто протягом 31 року, зі сторони ОСОБА_1 були відсутні будь-які дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини чи намір користуватися нею.

Відмовляючи в задоволені як первісних так і зустрічних позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із пропуску строку позовної давності.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із пропуску строку звернення до суду з такими вимогами.

Відповідно до абз. 3 ст. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі №14 від 18.12.2009, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відмовляти в задоволені позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності суд має право тільки за обґрунтованих позовних вимог.

Проте, в порушення зазначених вимог закону, суд першої інстанції зазначив про строк позовної давності, не встановивши чи обґрунтовані позовні вимоги.

В зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснення у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Право ОСОБА_1 на спадкування після смерті матері ОСОБА_3 ніким не оспорюються.

За правилами ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін, ОСОБА_3 . Домоволодіння АДРЕСА_1 належало матері сторін. Після смерті заповідача діти прийняли спадщину в установленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про право власності за заповітом від 29 серпня 1995 року посвідченого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 на день смерті матері, як до так і після цього, не проживала та не була зареєстрована (прописана) в спірному будинку і з відповідною заявою до нотаріальної контори в установлений законом шестимісячний термін не зверталася, отже спадщину не прийняла, є безпідставними та спростовуються матеріалами спадкової справи, наявними в справі довідками. Факт прийняття спадщини перевірено по довідці №23 від 03.02.1995 року (том 1 а.с. 125) про вступ в управління спадковим майном вчасно, тобто в період 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця (том 1 а.с. 114-138).

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що спірне свідоцтво про право на законом не порушує права ОСОБА_2 , як спадкоємця, а свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частини щодо ОСОБА_1 , як спадкоємниці є законним. Отже, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно, суд враховує наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Частиною третьою статті 334 ЦК України закріплено правило, за яким права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що сторони по справі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частинах на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (том 1 а.с.138).

Також встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 являючись співвласником Ѕ частки домоволодіння АДРЕСА_2 , користується нею, позивач натомість позбавлена можливості користуватись своєю часткою у цьому домоволодінні, доступу до будинку вона немає. Вказана обставина визнана як позивачем так і відповідачем в судовому засіданні, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Відповідач відмовляється сплатити позивачу грошову компенсацію за частку позивача у вказаному домоволодінні, мотивуючи у відзиві свою відмову відсутністю бажання сплатити таку компенсацію та відсутністю коштів. Заперечуючи проти наданого позивачем звіту про оцінку майна, відповідач свого не надає.

Судом встановлено, що вказане домоволодіння є неподільною річчю, що підтверджується висновком експерта №568/569/570/571-19 від 27.08.2019 (том 1 а.с.157-165). З огляду на викладене позивач позбавлена можливості заявити вимоги про виділ (поділ) в натурі вказаного домоволодіння між співвласниками (позивачем та відповідачем) відповідно до розміру їх часток у праві власності (1/2 частка у кожного).

З огляду на викладене, а також на те, що спірним домоволодінням користується виключно відповідач, натомість позивач позбавлена можливості користуватись річчю, позбавлена доступу до вказаного об`єкту нерухомості, співвласником якого на праві спільної часткової власності вона являється, суд приходить до висновку, що право позивача є порушеним та підлягає захисту.

Право позивача підлягає захисту шляхом припинення на підставі ст. 364 ЦК України права спільної часткової власності позивача на 1/2 (ідеальну) частку домоволодніння АДРЕСА_2 та стягнення з відповідача відповідної грошової компенсації частки позивача у вказаній квартирі.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 23 грудня 2019 року величина вартості, отримана в результаті оцінки складає 434 548 грн.

Відповідно сума вартості Ѕ частки позивача у вказаному будинку становить 217 274 грн. (434548: 2).

Заперечення відповідача в цій частині не приймаються судом до уваги, оскільки його поведінка, як учасника спільної часткової власності на спірне домоволодіння, є недобросовісною, він (відповідач) відмовляється вирішити ситуацію яка склалась у будь який спосіб, разом з тим продовжує користуватись спірним домоволодінням (в тому числі і Ѕ часткою позивача). Продовження такої ситуації, за якої позивач не має доступу до приміщень, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності породжує ситуацію правової невизначеності для позивача та позбавляє позивача в повній мірі таких правомочностей власника як володіння та користування.

Таким чином вимогу позивача ОСОБА_1 про припинення її права власності на Ѕ частку домоволодіння, та стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації зазначеної частки у домоволодінні та визнання за ним права власності суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 217 274 грн. в якості компенсації вартості частки позивача право якої на Ѕ частку у спірному будинку припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи на стадії пред`явлення позову до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено 640 грн.(том 1 а.с.2) судового збору за подачу позовної заяви та 960 грн (том 2 а.с.68) за подачу апеляційної скарги, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі в розмірі 1600 грн.

Враховуючи ту обставину, що в задоволенні зустрічного позову суд відмовив, судовий збір, сплачений позивачем, слід залишити за ним.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, відповідно до роз`яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову, та скасуванню в частині первісних позовних вимог з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року скасувати в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності на майно в цілому.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності на майно в цілому - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 , у розмірі 217 274 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку виплати грошової компенсації.

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 після одержання грошової компенсації від ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1600 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: