ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/247/21

Головуючий у першій інстанції Булига Н. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/993/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, відділ освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

місце ухвалення судового рішення м. Бобровиця,

час проголошення рішення 16 год 15 хв.,

дата складення повного тексту рішення суду першої інстанції 19 квітня 2021 року.

У С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, відділу освіти Бобровицької міської ради Чернігівської області, в якому просила поновити її на роботі на посаді учителя української мови та літератури Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів та стягнути з відділу освіти Бобровицької міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 лютого 2021 року по дату ухвалення судового рішення.

У мотивування заявлених вимог зазначала, що вона працювала на посаді учителя української мови та літератури у Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів. Листом відділу освіти Бобровицької міської ради від 16 грудня 2020 року її було попереджено, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, на підставі рішення Бобровицької міської ради від 11 грудня 2020 року, вона підлягає звільненню не раніше 17 лютого 2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 17 лютого 2021 року Олександрівським ЗЗСО І-ІІ ступенів був виданий наказ № 4 про її звільнення з роботи з 17 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Указувала, що у відповідачів були відсутні підстави для її звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відділ освіти не має повноважень на розроблення чи внесення змін до штатного розпису, відповідачем не було дотримано порядку її звільнення, зокрема, попередження про звільнення відбулось у неналежній формі та здійснено неналежним органом. Крім того, при звільненні не було отримано згоди первинної профспілкової організації на таке звільнення, що є порушенням вимог ст. 43 КЗпП України.

Рішенням від 13 квітня 2021 Бобровицький районний суд позов ОСОБА_1 задовольнив у повному обсязі. Поновив позивачку на посаді учителя української мови та літератури Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради. Стягнув з відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого по 13 квітня 2021 року в розмірі 27 770,02 грн (сума наведена без відрахування відповідних податків, зборів, обов`язкових платежів) та 6 000 грн понесених витрат на правничу допомогу. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалою від 19 травня 2021 року Бобровицький районний суд відмовив у задоволенні заяви відділу освіти Бобровицької міської ради про роз`яснення рішення Бобровицького районного суду від 13 квітня 2021 року у даній цивільній справі.

В апеляційній скарзі відділ освіти Бобровицької міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування всіх фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки наявним у справі доказам, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, поновивши позивачку на посаді учителя Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, залишив поза увагою ту обставину, що діяльність указаного закладу фактично припинена, а всі учасники освітнього процесу відсутні.

Представник скаржника зазначає, що суд, установивши те, що відповідачі не просили згоди первинної профспілкової організації для звільнення ОСОБА_1 , не врахував приписів ст. 43-1 КЗпП України, згідно з якими звільнення працівника без згоди профспілкового органу допускається, якщо він не є членом професійної спілки, яка діє на підприємстві, або коли профспілка взагалі відсутня.

Звертає увагу на те, що згідно з рішенням Бобровицької районної ради від 07 червня 2018 року було припинено право оперативного управління відділу освіти Бобровицької РДА на майно, в переліку якого перебував Олександрівський НВК ЗОНЗ І-ІІ ступенів, проте, відповідно до ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди», новий колективний договір укладено (змінено або доповнено чинний колективний договір) не було з тих підстав, що не існувало й профспілкової організації, яка б ініціювала таке укладення. Документів про створення виборного органу первинної організації (профспілки) Олександрівського ЗЗСО та відповідно рішення установчих зборів профспілки роботодавець не має, тому й не просив у профспілки згоди на звільнення позивачки.

Представник вважає хибним твердження суду, що первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи, яка відповідно до наданого позивачкою листа зареєстрована у 2000 році, є діючою та правомірною й у 2021 році, оскільки в даному випадку відповідачем є Олександрівський ЗЗСО І-ІІ ступенів, і в матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме профспілковий комітет Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів є діючим, легітимним та зареєстрованим у встановленому порядку.

Також зауважує на тому, що звільнення ОСОБА_1 проводив не відділ освіти, а в.о. директора Олександрівського ЗЗСО, про що свідчить витяг з наказу № 4 від 17 лютого 2021 року, якому передував наказ Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів № 30 від 15 червня 2020 року «Про можливе вивільнення працівників», з яким були ознайомлені всі працівники, у тому числі й позивачка. Повідомлення про призупинення діяльності закладу освіти і планове звільнення працівників було надіслане 17 грудня 2020 року голові профспілкового комітету Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України.

Апеляційна скарга містить посилання на те, що працівники Олександрівського ЗЗСО з 11 січня 2021 року вже не могли виконувати свої посадові обов`язки, оскільки здобувачі освіти були переведені до іншого закладу, у зв`язку з чим був оголошений простій. Позивачкою не заперечується той факт, що їй пропонувалась робота в Козацькому ЗЗСО І-ІІ ступенів, куди були переведені всі 25 учнів, але згоди останньої отримано не було.

У наданому відзиві представник позивачки адвокат Лугина О.В., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає, що відділ освіти не має підстав оскаржувати рішення в частині звільнення ОСОБА_1 , оскільки звільнив позивачку Олександрівський ЗЗСО, який не оскаржував судове рішення, таким чином повністю погодившись з ним, а виплата середнього заробітку є наслідком поновлення працівника на роботі.

Звертає увагу, що основним аргументом апеляційної скарги є незгода відповідача з тим, що для звільнення позивачки мала б запитуватись згода профспілкової організації, у той же час відділ освіти не заперечує той факт, що ОСОБА_1 є членом Профспілки працівників освіти і науки України, а також визнає легітимною Бобровицьку районну організацію даної профспілки. Крім того, є загальновідомим той факт, що Олександрівський ЗЗСО І-ІІ ступенів є правонаступником Олександрівської середньої школи, і створена у ній у 2000 році первинна профспілкова організація існує у навчальному закладі безперервно до цього часу.

На думку представника позивачки, утримання відповідачем із заробітної плати ОСОБА_1 членських профспілкових внесків і перерахування їх на рахунок відповідної профспілкової організації, підтверджує те, що відділ освіти був обізнаний про існування профспілки, членом якої була позивачка, а наявність чи відсутність колективного договору в Олександрівському ЗЗСО жодним чином не підтверджує чи спростовує факт існування в цьому закладі первинної профспілкової організації.

Стверджує, що закон не ставить надання профспілкою згоди на звільнення працівника в залежність від проінформованості роботодавця, а сам факт звернення чи не звернення роботодавця до профспілкової організації як і мотиви, чому роботодавець не звернувся до профспілкової організації, визначального значення не мають, вирішальне значення має згода чи відмова профспілкового органу. У матеріалах справи наявне рішення Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, яким відмовлено у наданні згоди на звільнення позивачки з відповідною мотивацією.

Олександрівським ЗЗСО І-ІІ ступенів відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що попередження про заплановане звільнення та наказ про звільнення із займаної посади позивачки були винесені без внесення змін до чинного штатного розпису Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів в установленому порядку, а доказів скорочення посади «учитель української мови і літератури» станом на дату надіслання попередження про звільнення та винесення наказу про звільнення відповідачами надано не було. Крім того, відділом освіти не надано доказів того, що на час попередження ОСОБА_1 про майбутнє звільнення її було ознайомлено з наказом про скорочення штату працівників навчального закладу, а з листа-попередження від 16 грудня 2020 року не вбачається, що позивачку попереджено про звільнення саме у зв`язку із скороченням штату.

Районний суд указав, що пропозицій про іншу роботу у цьому ж учбовому закладі разом з попередженням про звільнення ОСОБА_1 не отримувала, а лист від 04 січня 2021 року не може вважатися доказом того, що роботодавець виконав обов`язок щодо пропозиції іншої вакантної посади, оскільки така пропозиція не була подана з дотриманням чинного законодавства, тобто одночасно з попередженням про звільнення.

Також суд констатував те, що позивачка є членом первинної профспілкової організації Олександрівської середньої школи, яка, в свою чергу, є організаційною ланкою Профспілки працівників освіти і науки України, членом якої ОСОБА_1 була протягом 2020-2021 років. У той же час, всупереч ст. 252 КЗпП України та ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації учбового закладу не надходило. На запит суду Первинна профспілкова організація Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України відмовила у наданні згоди на звільнення члена профспілки ОСОБА_1 .

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 лютого 2021 року (наступний день після звільнення) по 13 квітня 2021 року (день винесення рішення) був розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 та з урахуванням середньоденної заробітної плати позивачки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2000 року прийнята на посаду вчителя української мови та літератури Олександрівської середньої школи. Протягом 2003-2018 років навчальний заклад кілька разів змінював свою назву. 24 липня 2018 року назву закладу було змінено на «Олександрівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Чернігівської області», про що наявний запис № 8 у трудовій книжці позивачки (а.с. 10-11).

Рішенням Бобровицької міської ради Чернігівської області № 43-2/VІІІ від 11 грудня 2020 року у зв`язку зі зменшенням учнівського контингенту в Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області призупинено діяльність даного навчального закладу (а.с. 7).

Наказом начальника відділу освіти № 81 від 15 грудня 2020 року у зв`язку з призупиненням діяльності навчального закладу головного спеціаліста ОСОБА_2 зобов`язано письмово попередити працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради та Бобровицьку районну організацію профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад не раніше 16 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, та виключено з 17 лютого 2021 року із штатного розкладу посаду вчителя, яку займала ОСОБА_1 (а.с. 36-37).

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 під розписку отримала від відділу освіти Бобровицької міської ради попередження про те, що у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів на підставі рішення Бобровицької міської ради від 11 грудня 2020 року вона підлягає звільненню не раніше 17 лютого 2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 8).

Наказом в.о. директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів від 11 січня 2021 року учні даного навчального закладу у кількості 25 осіб були переведені на навчання до Козацького ЗЗСО І-ІІІ ступенів (а.с. 45-46).

Наказом начальника відділу освіти Бобровицької міської ради від 11 січня 2021 року № 01 у зв`язку з призупиненням діяльності Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів оголошено простій не з вини працівників з 11 січня по 17 лютого 2021 року та звільнено працівників закладу від необхідності бути присутніми під час простою на робочих місцях (а.с. 34).

З витягу з наказу в.о. директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів № 04 від 17 лютого 2021 року вбачається, що учителя української мови та літератури ОСОБА_1 звільнено з роботи 17 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та вирішено виплатити їй компенсацію за невикористану частину відпустки тривалістю 24 календарних дні та вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с. 9). До трудової книжки позивачки внесений відповідний запис про звільнення.

Згідно з довідкою Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України від 12 березня 2021 року ОСОБА_1 є членом Профспілки працівників освіти і науки України (протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час). Подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило (а.с. 12).

На запит суду першої інстанції щодо згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 з посади учителя української мови та літератури Первинна профспілкова організація Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України повідомила, що 30 березня 2021 року відбулося засідання профспілкового комітету, на якому було прийняте рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивачки (а.с. 56, 57-58).

07 квітня 2021 року профспілковий комітет Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, розглянувши запити Бобровицького районного суду про згоду на звільнення, виніс постанову, якою відмовив в наданні згоди на звільнення в Олександрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів 5 працівників, в тому числі й ОСОБА_1 з посади учителя української мови та літератури (а.с. 84-85).

Відповідно до довідки про доходи за грудень 2020 року січень 2021 року загальна сума доходу ОСОБА_1 за указаний період становить 19 003,53 грн, а середньоденний заробіток 730,79 грн (а.с. 38).

Звернувшись з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, ОСОБА_1 указувала на відсутність у відповідачів підстав для її звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та недотримання ними вимог ст. 43 КЗпП України щодо порядку її звільнення, зокрема, відсутність згоди профспілкової організації на таке звільнення. Також зазначала, що відділ освіти не мав повноважень на розроблення чи внесення змін до штатного розпису, а попередження про її звільнення відбулось у неналежній формі та у неналежний спосіб.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом ч. 6 даної норми громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ч. 2 ст. 2 КЗпП України), отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення в такому випадку допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

В силу вимог ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Чинним законодавством встановлена процедура скорочення чисельності або штату працівників, яка передбачає: 1) повідомлення первинних профспілкових організацій про заплановане скорочення чисельності або штату працівників; 2) видання наказу про скорочення чисельності або штату працівників; 3) попередження працівників про наступне вивільнення, пропонування переведення на іншу роботу; 4) отримання згоди виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації на звільнення працівників; 5) інформування місцевого центру зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників; 6) звільнення працівників.

При цьому, законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Водночас у разі виникнення трудових спорів власник повинен мати докази, що працівника було повідомлено про відповідне скорочення за два місяці. У зв`язку з цим, попереджати працівника про наступне вивільнення доцільно у письмовій формі (із проставлянням працівником підпису та дати ознайомлення).

За змістом ст. 60 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» штатні розписи державних і комунальних закладів загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування і типів розробляються на основі типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, та затверджуються керівником закладу загальної середньої освіти за погодженням із засновником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та встановленим фактичним обставинам справи, оскільки відповідачами не був дотриманий порядок звільнення позивачки у зв`язку із скороченням штату та не було отримано згоди первинної профспілкової організації на таке звільнення.

Так, згідно з наказом про звільнення від 17 лютого 2021 року підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади учителя української мови та літератури стало скорочення штату працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів.

Чинним законодавством визначено, що, приймаючи рішення про скорочення чисельності або штату, роботодавець видає економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. У наказі вказується перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не зазначаються.

Згідно зі штатним розписом Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів з 01 вересня 2020 року, затвердженого головою Бобровицької міської ради, у штаті навчального закладу перебувало 19 посад вчителів (а.с. 96, 97).

Відповідно до п. 2 наказу відділу освіти Бобровицької міської ради № 81 від 15 грудня 2020 року «Про попередження про звільнення в зв`язку з призупиненням» з 17 лютого 2021 року зі штатного розкладу було виключено серед інших посад 10 вчителів, у тому числі, посаду вчителя, яку займала ОСОБА_1 .

Водночас, як правильно зазначив районний суд, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, наказ відділу освіти від 15 грудня 2020 року, яким було виключено із штатного розкладу Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів 10 посад вчителів, винесено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до п. 5.2.9 Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області начальник відділу освіти має повноваження лише затверджувати штатні розписи закладів освіти, а не вносити до них зміни (а.с. 47-55). Доказів розроблення та затвердження керівником навчального закладу загальної середньої освіти штатного розпису, на підставі якого прийняте рішення про виключення зі штатного розпису 10 посад вчителів, матеріали справи не містять.

Зі змістом наказу відділу освіти від 15 грудня 2020 року, яким було виключено зі штатного розпису займану позивачкою посаду, останню ознайомлено не було, а у попередженні ОСОБА_1 про її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України від 16 грудня 2020 року конкретні підстави запланованого звільнення не були указані.

Оцінюючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів скорочення посади «вчитель української мови та літератури» станом на дату надіслання позивачці попередження про звільнення та винесення наказу про звільнення, у зв`язку з чим попередження про заплановане звільнення та наказ про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 були винесені без внесення змін до чинного штатного розпису Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради в установленому законом порядку. Надані стороною відповідачів штатні розписи Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів, які діяли з 18 лютого 2021 та з 08 квітня 2021 року (а.с. 90-95), наведених висновків суду не спростовують. Крім цього, є обґрунтованими доводи позову про те, що попередження про звільнення здійснювалось у неналежний спосіб, оскільки таке попередження ОСОБА_1 отримала не від директора Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, до компетенції якого віднесено питання прийняття та звільнення педагогічних працівників з посад і вирішення інших питань, пов`язаних з трудовими відносинами, а від відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, до повноважень якого входить призначення/звільнення лише керівника закладу освіти (п. 2.7 Положення про відділ освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області).

Порядок вивільнення працівників встановлений ст. 49-2 КЗпП України, ч. 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Законодавцем визначено, що згоду на переведення на іншу роботу працівник зазвичай підтверджує письмовою заявою про таке переведення. У разі відмови працівника від запропонованої йому роботи доцільно одержати письмове підтвердження про це, причому в прийнятні строки, забезпечивши дотримання роботодавцем установленої законодавством процедури звільнення такого працівника чи можливість запропонувати цю роботу іншому працівникові, який теж підлягає вивільненню. Якщо працівник відмовляється ознайомитися з наказом під розписку або працювати на запропонованих вільних посадах, складається акт за підписом від трьох і більше осіб, в якому зазначаються всі обставини відмови працівника, а також те, що працівникові роз`яснено зміст та вимоги п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України.

Як правильно зазначив районний суд, матеріали даної цивільної справи не містять доказів дотримання відповідачами положень ст. 49-2 КЗпП України щодо пропозиції ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення іншої роботи, зокрема, відсутні оформлені у письмовому вигляді згода позивачки або її відмова працювати на запропонованій вільній посаді. Твердження скаржника про те, що позивачкою не заперечувався той факт, що робота в Козацькому ЗЗСО І-ІІІ ступенів, куди були переведені всі 25 учнів, їй пропонувалась, але вона від неї відмовилась, не беруться до уваги апеляційного суду, оскільки такі обставини не підтверджені письмовими доказами.

У справі наявний лист Козацького ЗЗСО І-ІІІ ступенів від 04 січня 2021 року, в якому ОСОБА_1 запропоновано у даному закладі посаду психолога на 0,25 ставки і посаду соціального педагога на 0,25 ставки (а.с. 33). Проте, на думку колегії суддів, даний лист не може вважатися доказом того, що роботодавець Олександрівський ЗЗСО І-ІІ ступенів виконав обов`язок щодо пропозиції працівнику іншої вакантної посади, оскільки така пропозиція не була подана з дотриманням вимог чинного законодавства, тобто одночасно з попередженням про звільнення, яке позивачка отримала 16 грудня 2020 року. Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази його направлення/отримання ОСОБА_1 або ознайомлення відповідачем позивачки з його змістом у належний спосіб.

Не є слушними посилання представника відділу освіти Бобровицької міської ради у апеляційній скарзі на хибність висновку районного суду про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без згоди первинної профспілкової організації, з огляну на наступне.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному закладі освіти.

Частиною 2 ст. 7 Закону визначено, що громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.

Статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, закладі освіти або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб (ч. 2 ст. 11 Закону) .

Статтею 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , однією з підстав для цього суд зазначив, що позивачка є членом первинної профспілкової організації Олександрівської середньої школи, яка, в свою чергу, є організаційною ланкою Профспілки працівників освіти і науки України, проте, подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації учбового закладу не надходило.

Як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі представник відділу освіти посилався на відсутність доказів щодо створення виборного органу первинної організації профспілки та відповідного рішення установчих зборів профспілки, мотивуючи цим відсутність згоди на звільнення позивачки.

Наведені твердження скаржника спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Так, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запис про Первинну профспілкову організацію Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України внесено 07 грудня 2018 року, (а.с. 59).

З інформації, що міститься у довідці від 03 березня 2000 року, убачається, що первинна профспілкова організація Олександрівської середньої школи є організаційною ланкою Профспілки працівників освіти і науки України, свідоцтво про реєстрацію № 1344 (а.с. 77). Відповідно до виписки з Протоколу звітно-виборних профспілкових зборів № 21 від 01 жовтня 2019 року та реєстру учасників членами профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО є 22 особи, серед яких значиться й ОСОБА_1 (а.с. 72-75, 76).

За змістом довідки Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України ОСОБА_1 є членом Профспілки працівників освіти і науки України (протягом 2020 та 2021 років і по теперішній час), проте, подання роботодавця про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міськради за п. 1 ст. 40 КЗпП України ні до Первинної профспілкової організації Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, ні до профспілкової організації Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради не надходило.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання представника відділу освіти на те, що позивачкою не надано доказів членства у первинній профспілковій організації, яка діє в учбовому закладі, оскільки 17 грудня 2020 року відділом освіти було надіслано повідомлення голові профспілкового комітету Бобровицької районної організації профспілки працівників освіти і науки України про заплановане звільнення із займаних посад працівників Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, що, на переконання колегії суддів, свідчить про освідомленість відповідача про участь колективу навчального закладу у профспілці. Як убачається із розрахункового листка ОСОБА_1 за лютий 2020 року (а.с. 98), із заробітної плати позивачки утримувалися профспілкові внески, що є беззаперечним доказом обізнаності відповідачів про її членство.

Крім того, на запит суду першої інстанції відповідно до положень ст. 43 КЗпП України щодо згоди профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 з посади учителя української мови та літератури, Первинна профспілкова організація Бобровицької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України своїм рішенням від 30 березня 2021 року відмовила у наданні згоди на звільнення позивачки. Аналогічне рішення прийняв 07 квітня 2021 року профспілковий комітет Олександрівського ЗЗСО І-ІІ ступенів Бобровицької міської ради, розглянувши запити Бобровицького районного суду про надання згоди на звільнення позивачки.

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що позивачка є членом первинної профспілкової організації, однак відповідачі не зверталися до неї з письмовим поданням про надання згоди на звільнення, як того вимагає ст. 43 КЗпП України.

З урахуванням викладеного вище у сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу освіти Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області залишити без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Головуюча: Судді: