Справа № Справа № 530/1745/20
Номер провадження 2/530/105/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Ситник О.В., за участю секретаря Стрілець Л.Г. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подану їх представником адвокатом Постернаком Михайлом Івановичем до Зіньківської міської об`єднаної територіальної громади Полтавської області про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна та про визнання права власності на нерухоме майно ;

в с т а н о в и в:

30.12.2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом який поданий їх представником адвокатом Постернаком Михайлом Івановичем до Зіньківської міської об`єднаної територіальної громади Полтавської області про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна та про визнання права власності на нерухоме майно .

З позовної заяви вбачається, що позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною з 25.11.1995 року, в шлюбі перебувають до цього часу. Стверджують , що 01.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується складеним у довільній формі письмовим договором між ними. Згідно договору купівлі-продажу будинку, продавець продає, а покупець купує житловий будинок, сарай, літню кухню, підвал, розташовані на присадибній ділянці разом 40 сотих, розташовану по АДРЕСА_1 , належні на праві приватної власності продавцеві, за спадщиною від її чоловіка ОСОБА_4 . Договір підписаний продавцем і покупцем та свідками ОСОБА_5 , мешканкою АДРЕСА_2 ; ОСОБА_6 (нині померлою), та ОСОБА_7 , мешканкою АДРЕСА_3 . Але договір купівлі-продажу житлового будинку не був нотаріально посвідчений , крім того у договорі купівлі-продажу будинку помилково був вказаний його номер, як 48, хоча фактично номер будинку на час його продажі та і на даний час має номер АДРЕСА_4 відносилося до типу колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 голова сім`ї та його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно довідки Тарасівської сільськї ради за вихідним номером 279/02-44 від 15.04.2020 року, за даними погосподарського обліку книги № 3 , особовий рахунок № НОМЕР_1 на 2016-2020 роки, житловий будинок АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно виписки з погосподарської книги Тарасівської сільської ради за вихідним номером 277/02-44 від 14.04.2020 року, за даними погосподарського обліку по Тарасівській сільській раді на 2011-2015 роки книги № 3 рахунок № 1326-1, в розділі Житловий будинок/квартира в приватній власності громадян, користуванні громадян житловий будинок АДРЕСА_1 значиться також за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно довідки Тарасівської сільськї ради за вихідним номером 385/02-44 від 03.06.2020 року, за даними господарської книги № 4, особовий рахунок № НОМЕР_2 , станом на 01.07.1990 року, будинковолодіння АДРЕСА_5 відносилося до типу колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 голова сім`ї та його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інформація про господарські будівлі та споруди відсутня. Тобто - будинковолодіння АДРЕСА_5 , станом на 01.07.1990 року, відносилося до суспільної групи господарств майно колгоспного двору і на нього відсутні правовстановлюючі документи Зі смертю чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 03.10.2013 року, припинилося його право на формально належну йому частину колишнього колгоспного двору АДРЕСА_5 , яку успадкувала за законом його дружина ОСОБА_3 , як спадкоємець померлого першої черги за законом, що передбачено ст. 1261 Цивільного кодексу України, - хоча свідоцтва про право на спадщину за законом і не одержала, зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Так, як ОСОБА_3 була членом вказаного колгоспного двору і формально їй належала 1/2 частина цього двору , то після смерті чоловіка ОСОБА_4 вона була формально одноосібним

власником цього колгоспного двору, зважаючи на відсутність на нього правовстановлюючих документів. Згідно технічного паспорту, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 складається із житлового будинку ( літ. - А-1) , літня кухня ( літ. Б), сарай ( літ. - Б- 1), вбиральня( літ. В) , сарай тимчасовий( літ. Г) навіс тимчасовий ( літ. Д) ,сарай тимчасовий ( літ. Е) навіс тимчасовий ( літ. Е-1) , погріб вхідний ( літ. Ж) , сарай ( літ. З) , сарай ( літ. - з) колодязь №1 , водогін №2 ,огорожа ворота, хвіртка № 3-5 . Позивачі вважають, що як подружжя, мають право кожний на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 та на даний

час не мають змоги в установленому Законом порядку набути права приватної власності на куплений у ОСОБА_3 житловий будинок , внаслідок чого малася б можливість провести його державну реєстрацію), так як вказаний будинок станом на 01.07.1990 року відносився до типу колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_4 голова сім`ї та його дружина ОСОБА_3 , і на цей житловий будинок були відсутні, як і понині, правовстановлюючі документи, а члени колгоспного двору померли: ОСОБА_4 03.10.2013 року, та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкоємців померлих не лишилося . Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , не будучи фахівцями в галузі права, не знали про обов`язковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, а тому вважали, що після оплати його вартості, вони стали власниками будинку, але як виявилося пізніше, зокрема при вирішення питання про реєстрацію на проживання у купленому будинку, їм було відмовлено в цьому, посиланням не те, що вони формально не є власниками житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , внаслідок чого позивачі не можуть укласти договори на постачання в будинок комунальних послуг, одержати субсидію та вирішити інші питання по будинку.

Незважаючи на недоліки у оформленні договору купівлі-продажу житлового будинку

садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , який не відповідав чинному законодавству, зокрема було відсутнє його нотаріальне посвідчення та сам будинок не пройшов держаної реєстрації позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з травня 2014 року, тобто на протязі понад 6 років, проживають в цьому будинку, здійснили його капітальний ремонт і продовжують здійснювати поточний ремонт будинку та господарських будівель і споруд, що є підтвердженням факту його купівлі позивачами і належності за ними права приватної власності на це нерухоме майно.

Позивачі посилаються на статтю 220 Цивільного кодексу України яка передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вважають що дотрималися усіх вимог, передбачених ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України, за виключенням нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, що неможливо здійснити у зв`язку зі смертю продавця ОСОБА_3 , а тому позивачі звертаються до суду із даним позовом про визнання за ними права приватної власності за кожним по 1/2 частині житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на цей будинок.

Ухвалою судді від 04.01.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків , 12.01.2021 року ухвалою судді було відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.02.2021 року.

В підготовче судове засідання 01.02.2021 року учасники справи не з`явились, від них надійшли заяви в яких позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник адвокат Постернак М.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити ,( а.с. 53-55 ) представник відповідача від Зіньківської міської об`єднаної територіальної громади Полтавської області в підготовче судове засідання не з`явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника , позов визнають .( а.с. 50) , третя особа по справі повідомлена належним чином , заперечень та пояснень не надала .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу. Також відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, прийнявши до уваги заяви та клопотання сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подану їх представником адвокатом Постернаком Михайлом Івановичем до Зіньківської міської об`єднаної територіальної громади Полтавської області про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна та про визнання права власності на нерухоме майно - підлягає до задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено , що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб між собою 25.11.1995 року, в якому перебувають до цього часу.( а.с. 11) . 01.05.2014 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу житлового

будинку, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу будинку, продавець продає, а покупець купує житловий будинок, сарай, літню кухню, підвал, розташовані на присадибній ділянці разом 40 сотих, розташовану по АДРЕСА_1 , належні на праві приватної власності продавцеві, за спадщиною від її чоловіка ОСОБА_4 . Договір купівлі-продажу будинку підписаний продавцем і покупцем та свідками ОСОБА_5 , мешканкою АДРЕСА_2 ; ОСОБА_6 (нині померлою), та ОСОБА_7 , мешканкою АДРЕСА_3 ( а.с. 12)

Договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений та відносно самого будинку не здійснено державну реєстрацію . Згідно довідок Тарасівської сільськї ради за вихідним номером 279/02-44 від 15.04.2020 року, за вихідним номером 385/02-44 від 03.06.2020 року, і виписки з по господарської книги Тарасівської сільської ради за вихідним номером 277/02-44 ради від 14.04.2020 року,- житловий будинок АДРЕСА_5 значиться за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме будинковолодіння АДРЕСА_5 відносилося до типу колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 голова сім`ї та його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 13-15) .Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями АДРЕСА_5 він складається із житлового будинку ( літ. - А-1) , літня кухня ( літ. Б), сарай ( літ. - Б- 1), вбиральня( літ. В) , сарай тимчасовий( літ. Г) навіс тимчасовий ( літ. Д) ,сарай тимчасовий ( літ. Е) навіс тимчасовий ( літ. Е-1) , погріб вхідний ( літ. Ж) , сарай ( літ. З) , сарай ( літ. - з) колодязь №1 , водогін №2 ,огорожа ворота, хвіртка № 3-5 .( а.с. 16-21) , відповідно до звіту про оцінку майна ринкова вартість об`єкта становить 61 370 гривень ( а.с. 22-25) , відповідно до інформації з Тарасівської сільської ради земельна ділянка на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_5 не приватизована та перебуває у землях запасу ( а.с. 26) , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 ( а.с. 27) , на день смерті ОСОБА_3 за вказаною адресою інших осіб не зареєстровано ( а.с. 28) , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають за адресою АДРЕСА_5 з травня місця 2014 року ( а.с. 29) , державний реєстратор відмовив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у державній реєстрації житлового будинку по договору купівлі продажу ( а.с. 42) , Зіньківська державна нотаріальна контора повідомила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3 , а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 останньої спадкова справа в нотаріальній конторі не заведена ( а.с. 52)

Відповідно до ст. 220 ЦК України - у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Верховний Суд вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК , якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: - встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; - втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідну постанову по справі № 665/2266/16-ц ВС прийняв 4.03.2019.

Нині чинне законодавство не містить визначення поняття колгоспного двору, що регулювалося відповідними положеннями Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року, які були виключені у 1993 році (Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого були членами колгоспу, брали участь особистою працею в колгоспному виробництві та отримували від цього основні доходи і спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці, виділеній колгоспом. Згідно із Зразковим статутом колгоспу від 1969 року , сім`я колгоспника отримувала в користування присадибну ділянку землі під город, сад і інші потреби в розмірі до 0,50 га. (включаючи землю, зайняту спорудами). Колгосп надавав у встановленому в колгоспі порядку допомогу колгоспникам в будівництві і ремонті житлових будинків . Статус колгоспних дворів визначався у Погосподарських книгах - документах первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Вони

складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім`ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 , а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади . Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. До введення в дію Закону України Про власність , чинне законодавство не передбачало реєстрації прав власності на житлові будинки у сільській місцевості. З набранням чинності Закону України Про власність інститут суспільних груп за належністю до зайнятості власників перестав існувати. Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР 31 жовтня 1975 року № 45/5 встановлено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції

виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Записи у погосподарских книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За приписами норм ч. 3 ст. 3, ст.31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, ідентифікуються як об`єкти нерухомого майна речове право на які підлягає державній реєстрації. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності,- положення статтей 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону ( з 15 квітня 1991 року)

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Діючим законодавством щодо спільної сумісної власності до введення в дію закону Про власність, тобто до 15.04.1991 року, був цивільний кодекс УРСР у редакції

1963 року. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане

до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього

двору, а саме :а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося

після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 5 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення правовідносин), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції 1963 року, що була чинною на час виникнення правовідносин), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У разі смерті члена колгоспного двору після припинення існування двору, тобто після 30.06.1990 року, спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Таким чином, зі смертю чоловіка ОСОБА_3 --

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , припинилося його право на формально належну йому частину

колишнього колгоспного двору

АДРЕСА_5 , яку успадкувала за законом його дружина ОСОБА_3 , як спадкоємець померлого першої черги за законом, що передбачено ст. 1261 Цивільного кодексу України, - хоча свідоцтва про право на спадщину за законом і не одержала, зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Так, як ОСОБА_3 була членом вказаного колгоспного двору і формально їй належала 1/2 частина цього двору , то після смерті чоловіка ОСОБА_4 вона стала формально одноосібним власником цього колгоспного двору, зважаючи на відсутність на нього правовстановлюючих документів.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК).

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.1ч.2ст.16ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 -753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулює виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. По- господарські книги є особливою формою статистичного обліку , що здійснювався в Україні . В по-господарських книгах при визначенні року побудови зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи в по-господарських книгах визнавались в якості актів органів влади , що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 60, 70 ч.1 Сімейного кодексу України передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено , що перешкодою щодо державної реєстрації житлового будинку з господарськими будівлями для позивачів , які користуються майном стало те, що договір купівлі продажу житлового будинку не був посвідчений нотаріально , а на сьогодні продавець померла, що є тією обов`язковою умовою для визнання такого договору дійсним і суд встановив факт безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; - втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. В розумінні постанови по справі № 665/2266/16-ц ВС яку він прийняв 4.03.2019, тому суд прийшов до висновку до позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 392, 1216-1218, 1220-1223,1261, 1268-1270, 1299 ЦК України ст.12,13, 81 , 206, 207 , 210, 247, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити .

2.Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 01.05.2014 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 ,- який не був нотаріально посвідчений .

3.Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем м.

Зіньків, зареєстрованим на проживання у АДРЕСА_6 та за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженкою села Шилівка Зіньківського району, зареєстрованою на проживання у АДРЕСА_6 , - право приватної власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , який в цілому складається з із житлового будинку ( літ. - А-1) , літня кухня ( літ. Б), сарай ( літ. - Б- 1), вбиральня( літ. В) , сарай тимчасовий( літ. Г) навіс тимчасовий ( літ. Д) ,сарай тимчасовий ( літ. Е) навіс тимчасовий ( літ. Е-1) , погріб вхідний ( літ. Ж) , сарай ( літ. З) , сарай ( літ. - з) колодязь №1 , водогін №2 ,огорожа ворота, хвіртка № 3-5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя - Ситник О.В.