РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 555/1466/20

Провадження № 22-ц/4815/856/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року у складі судді Грипіч Л. А., ухвалене в м. Костопіль Рівненської області о 16 годині 18 хвилини, повний текст рішення складено 26 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, спричинених несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 09 грудня 2017 року о 14 год. 40 хв. на автодорозі Рівне-Городище-Старокостянтинів ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому змусивши позивачку ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом «Volkswagen Т5», д.н.з. НОМЕР_2 , і рухалася в зустрічному напрямку - аби уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 - різко прийняти праворуч, виїхавши за межі проїзної частини дороги, внаслідок чого автомобіль «Volkswagen Т5», д.н.з. НОМЕР_2 з`їхав в кювет та перекинувся, внаслідок чого отримав механічні пошкодження, із якими відновлювальному ремонту не підлягає внаслідок його економічної необґрунтованості. Зазначеними вище діями ОСОБА_2 порушив п. 12.1, 12.3, 11.2 ПДР, створив аварійну обстановку для водія ОСОБА_1 , що призвело до ДТП, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122-4 КУпАП. Постановою Березнівського районного суду по справі № 555/18/18 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122-4 КУпАП та за вчинене порушення накладено штраф у сумі 680 грн. Таким чином, вказує позивач, саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 їй заподіяно майнову шкоду у вигляді вартості знищеного (пошкодженого) транспортного засобу «Volkswagen Т5», д.н.з. НОМЕР_2 . Позивач зазначає, що згідно висновку судового експерта вартість відновлювального ремонту належного позивачці транспортного засобу «Volkswagen Т5», д.н.з. НОМЕР_2 в цінах на дату ДТП складала 488487,49 грн. Зважаючи на те, що вартість відновлювального ремонту перевищує вартість досліджувального автомобіля до його пошкодження - матеріальний збиток визначено у розмірі, що дорівнює встановленій експертом ринковій вартості КТЗ - 290720,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС»» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб 100 000 грн. 00 коп. та нульовою франшизою. Одразу після ДТП позивач ОСОБА_1 повідомила ПрАТ «Страхова група «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, з метою отримання відшкодування внаслідок ДТП, однак їй, відповідачем, було відмовлено з формальних мотивів - що шкода ОСОБА_1 була завдана не у результаті адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Враховуючи те, що максимальний ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого, зазначений у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, що винен у настанні страхового випадку ( ОСОБА_2 ) становить 100 000 грн., саме вказану суму позивач просить стягнути з відповідача, а також 74967,15 грн. пені, 7471,00 грн. - три відсотки річних, інфляційні витрати в сумі 13097,02 грн. та усі судові витрати по справі.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн невиплаченого страхового відшкодування, 74 967,15 грн пені, 7 471,00 грн - трьох відсотків річних та інфляційні витрати в сумі 13 097,02 грн, всього 195 535,17 грн.. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 18 199, 08 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором та обґрунтоване належними і достовірними доказами, здобутими в ході розгляду справи, що такий обов`язок відповідачем як страховиком дотриманий не був. Судом також враховано обов`язок страховика сплатити неустойку у передбаченому законом чи договором розмірі у разі несплати страхової виплати, закріплений ст. 992 ЦК України.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що притягнення ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП не є доказом його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння шкоди. Додає, що останній до відповідальності за ст. 124 КУпАП не притягався, а тому ПрАТ «Страхова група «ТАС», керуючись нормами чинного законодавства, прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що повідомило ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Доводить, що місцевим судом неправомірно стягнуто пеню за період з 28.02.2018 по 25.08.2020 року, оскільки таке стягнення суперечить положенням ст.. 258 ЦК України, яка визначає позовну давність у один рік. Вважає, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове зобов`язання, і на шкоду не повинні нараховуватися проценти за користування чужими грошовими коштами, щ теж є відповідальністю, а тому нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності, яка законом заборонена. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Боротюк Олександр Олександрович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно постанови Березнівського районного суду Рівненської області від 26 січня 2018 року, 09 грудня 2017 року о 14 год. 40 хв. на автодорозі Рівне - Городище - Старокостянтинів, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 ,не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки при виникненні перешкоди під час руху, не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому змусив водія ОСОБА_1 , позивача у справі, яка керувала транспортним засобом «Фольксваген Т5», державний номерний знак НОМЕР_2 , яка рухалася в зустрічному напрямку, аби уникнути зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 ,різко прийняти праворуч виїхавши за межі проїзної частини дороги, авто «Volkswagen Т5», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив перекидання та з`їхав в кювет, автомобіль отримав механічні пошкодження.

У постанові зазначено, що ОСОБА_2 своїми діями створив аварійну обстановку для водія ОСОБА_1 , що призвело до ДТП, чим порушив п. 12.1, 12.3, 11.2 ПДР та скоїв правопорушення передбачене ч. 4 ст. 122-4 КУпАП.

Встановлено, що свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення під час розгляду справи судом ОСОБА_2 визнав у повному обсязі.

Цією постановою Березнівського районного суду Рівненської області № 555/18/18 від 26.01.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Зазначена постанова суду набрала законної сили 06.02.2018 року.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічного пошкодження.

Так, згідно висновку №161ЕД експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який складено 05.06.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 в цінах станом на 09.12.2017 року з урахуванням особливостей його стану, які можливо було встановити з наданих вихідних даних, складає: 488487,49 грн.; ринкова вартість досліджуваного автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , до моменту його пошкодження у ДТП, виходячи з особливостей його стану які можливо було встановити з наданих вихідних даних, в цінах станом на 09.12.2017 року становить: 277636, 60 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 09.12.2017 року, станом на момент ДТП, становить: 277637,60 грн.; ринкова вартість автомобіля Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 в пошкодженому стані, в цінах станом на момент ДТП, становить: 14547,01 грн.

Відповідно до висновку, ремонт належного ОСОБА_1 транспортного засобу «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_2 , було визнано економічно необґрунтованим, що також підтверджується і висновком №161ЕД експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , позивачці було заподіяно майнову шкоду, у вигляді знищення транспортного засобу Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно п. 30.2 ст. 30 Закону № 1961-IV якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , водія «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 ,була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну третіх осіб 100 000 грн. та нульовою франшизою відповідно до полісу № АМ/0456276 від 10.11.2017 року (а.с.14).

Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала до відповідача як страховика, з яким у винної особи ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення від 12.12.2017 року, реєстраційний номер 14285/24/2017/53 від 16.12.2017, про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка про настання з забезпеченим транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 ,страхового випадку.

Листом №1400/814 ПрАТ «Страхова група «ТАС» було відмовлено позивачці у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що ОСОБА_2 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Такі ж міркування викладені ПрАТ «Страхова група «ТАС» як один з основних аргументів апеляційної скарги.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи, оскільки, як вище зазначено, факт вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП встановлений постановою Березнівського районного суду Рівненської області № 555/18/18 від 26.01.2018 року, де зазначено, що останній своїми діями створив аварійну обстановку для водія ОСОБА_1 , що призвело до ДТП, чим порушив п. 12.1, 12.3, 11.2 ПДР та скоїв правопорушення передбачене ч. 4 ст. 122-4 КУпАП. Крім того, свою вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення під час розгляду справи судом ОСОБА_2 визнав у повному обсязі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не обмежується встановлення винної особи шляхом притягнення її до адміністративної відповідальності виключно за ст. 124 КУпАП.

Виходячи з того, що порушення ОСОБА_2 пунктів 12.1, 12.3, 11.2 Правил дорожнього руху призвело до ДТП та відпдповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 122-4 КУпАП, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», з відповідача підлягає до стягнення на користь позивачки, якій було завдано матеріального збитку знищенням її транспортного засобу, максимальний ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого, зазначений у Полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, що винен у настанні страхового випадку ( ОСОБА_2 ) - у розмірі 100 000 грн..

Пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно вимог п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з того, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, і цей факт встановлений судом та визнаний самим відповідачем, з нього підлягає до стягнення неустойка, три відсотки річних від простроченої суми, а також інфляційні витрати за час прострочення відповідно до наведеного позивачем та неспростованого відповідачем розрахунку.

Покликання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції допущено подвійне застосування відповідальності апеляційним судом відхиляються з наступних підстав.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 цього Закону визначає саме забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Таким чином, та ж дорожньо-транспортна пригода, яка є підставою для виникнення деліктного зобов`язання, водночас слугує прямою та безпосередньою підставою для виникнення і договірного зобов`язання (згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), в якому потерпілий наділений правом вимоги до боржника в договірному зобов`язанні - і ним є страховик.

Згідно усталеної судової практики касаційного цивільного суду, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, і підставою його виникнення є завдання шкоди, його сторонами є особа, яка нанесла шкоду (боржник) та потерпілий (кредитор) і саме і лише між ними наявні деліктні правовідносини. Натомість невиплачене страхове відшкодування є грошовою виплатою, яка мала бути здійснена страховиком у межах страхового ліміту відповідно до умов укладеного ним договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що положення статті 625 ЦК України не застосовується до правовідносин із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки як це передбачено абзацом 2 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до правовідносин сторін у даній справі застосовані бути не можуть, оскільки врегульовують правовідносини інших учасників інших (деліктних) правовідносин, що не є тотожними, а істотно відмінними від правовідносин сторін цієї справи.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 березня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. С. Шимків