Справа № 467/961/21
Провадження № 2/467/321/21
03.12.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Кологривої Т.М.
за участю секретаря судового засідання Савчук О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
У жовтні 2021 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилався на те, що 29 січня 2019 року було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви про приєднання №422926611 до цього ж договору.
За умовами договору банк відкрив відповідачці поточний картковий рахунок в гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», надав платіжну картку та ПІН код до неї та встановив кредитний ліміт у розмірі 28 500 грн. із процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 38 % річних та 60% річних за овердрафт.
Відповідачка, у свою чергу, зобов`язалась здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, сплачувати обумовлені проценти за користування кредитними коштами та інші платежі згідно договору.
Проте, відповідач порушила умови договору у частині належного виконання своїх зобов`язань, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед банком, яка станом на 27 вересня 2019 року становить 31 953,51 грн., із яких: заборгованість за кредитом (тілом) 28 178,98 грн., заборгованість за відсотками 3 517,23 грн., пеня за несвоєчасно повернення кредиту 122,32 грн., пеня за несвоєчасне повернення процентів 48,59 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту 64,78 грн., 3 % річних на суму несплачених процентів 20,95 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу 1, 28 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів 0,70 грн.
За таких обставин представник позивача просив суд стягнути вказану заборгованість із відповідачки на користь банку та вирішити питання розподілу судових витрат.
Спрощене провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2021 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача фізичної особи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, що підтверджується наявними у справі даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, паралельно висловивши свою позицію щодо підтримання висунутих позовних вимог.
Відповідач в судове засідання також не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась належно шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання та публікації оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, однак, причин свого неприбуття не повідомляла, будь - яких заяв чи то клопотань, у тому числі й по суті справи, не направляла.
У зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явилась, причин неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи.
За такого, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд установив, що відповідач підписала заяву № 422926611 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі ДКБО).
23 січня 2019 року відповідач підписала заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, якою вказала бажаний кредитний ліміт у розмірі 28 500 грн.
Поряд із заявою про приєднання та заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, згідно якого була ознайомлена, зокрема, із типом кредиту, строком кредитування (60 місяців), розміром річної процентної ставки (38,00 % річних), її типом (фіксована), загальним розміром витрат за кредитом та орієнтовною загальною вартості кредиту, а так само і реальною процентною ставкою (45,35%) і наслідками прострочення та / або невиконання зобов`язань за договором, як то, щодо розміру пені, її розміру та порядку нарахування.
Також відповідачкою було підписано таблицю визнання сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 23 січня 2018 року, з якою слідує, що до відмова відповідачки було доведено про суму платежу за розрахунковий період, яка складається із суми кредиту та нарахованих процентів.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, як у даному випадку АТ «Державний ощадний банк України».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У даному випадку установлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, оскільки відповідно до п. 1.2 розділу ХХІІ ДКБО цей договір (ДКБО), у тому числі заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, є кредитним договором, укладеним між банком та клієнтом.
Тож, підписавши заяву про приєднання, заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 23 січня 2018 року, паспорт споживчого кредиту та таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту станом на 23 серпня 2018 року, відповідач уклала із банком кредитний договір та була достовірно обізнана, зокрема, про розмір установленого їй кредитного ліміту на рівні 28 500 грн. та про основні умови кредитування, як то, його строк, розмір процентної ставки (38 % річних), її тип, розмір реальної процентної ставки, у тому числі й розмір щомісячного платежу, до складу якого входять розмір тіла кредиту та розмір процентів, що необхідно сплатити у звітному періоді у рахунок погашення кредитної заборгованості.
В ході аналізу наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача, судом було установлено, що остання користувалась наданими їй кредитними коштами, проте, своїх зобов`язань щодо їх своєчасного і у повному обсязі повернення та сплати відсотків за користування кредитними коштами належно не виконала, внаслідок чого станом на 27 вересня 2019 року заборгувала банку 31 953,51 грн., із яких: заборгованість за кредитом (тілом) 28 178,98 грн., заборгованість за відсотками 3 517,23 грн., пеня за несвоєчасно повернення кредиту 122,32 грн. та пеня за несвоєчасне повернення процентів 48,59 грн.
Крім цього, банк скористався своїм правом нарахувати 3 % річних та інфляційні втрати згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України, а саме: 3% річних на суму простроченого кредиту 64,78 грн., 3 % річних на суму несплачених процентів 20,95 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу 1, 28 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів 0,70 грн.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості судом перевірений, є детальним, правильним та, відповідно, обґрунтованим.
Отже, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.
Тому вирішуючи його по суті, суд ураховував наступне.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
А згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст. 1054, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позичкодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.
Факт отримання кредиту відповідачкою у банку та використання нею цих коштів достовірно підтверджений матеріалами справи, зокрема, випискою по її рахунку.
При цьому, є дійсним розмір заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 28 178,98 грн., що підтверджується, окрім виписки по рахунку, й розрахунком існуючої за відповідачкою заборгованості.
А тому вимога у цій частині є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.
Аналогічно задоволенню підлягає й вимога про стягнення на користь позивача й заборгованості за відсотками у розмірі 3 517,23 грн.
Так, за змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У даному випадку, достовірно підтверджена обізнаність відповідачки про розмір річної процентної ставки (38 % річних), що слідує із підписаного нею паспорту споживчого кредиту та таблиці сукупної вартості споживчого кредиту.
Тож, перевіривши правильність нарахування позивачем заборгованості за відсотками, суд вважає обґрунтованою цю вимогу у розмірі 3 517,23 грн.
Стосовно стягнення із відповідачки на користь позивача пені за порушення зобов`язань щодо сплати тіла кредиту та відсотків за користування ним, то суд відмічає наступне.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею ж, при цьому, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У даному випадку установлено, що відповідач мала зобов`язання перед банком щодо повернення основного боргу та сплати процентів за користування кредитними коштами, які виконувала неналежно та несвоєчасно, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, що має наслідком стягнення на його користь пені.
Зокрема, при укладенні договору сторони обумовили, що слідує із підписаного відповідачкою паспорту споживчого кредиту, що наслідок прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором є сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та /або сплати процентів за користування кредитом та/або сплати суми комісійної винагороди, але не більше 15% суми простроченого платежу.
Сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором про споживчий кредит.
Тому пеня за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 122,32 грн. та пеня за несвоєчасне погашення процентів у сумі 48,59 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.
Обґрунтованими суд вважає й вимоги про стягнення платежів згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.
Так, за частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що наданий позивачем розрахунок заборгованості щодо розміру 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів, а так само й інфляційних втрат є вірним, то у цій частині позов також підлягає до задоволення, а саме: 3% річних на суму простроченого кредиту 64,78 грн., 3 % річних на суму несплачених процентів 20,95 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу 1, 28 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів 0,70 грн.
При цьому, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, як у якійсь части, так і загалом, відповідачем не спростований.
Отже, з мотивів, що наведені вище, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними відповідачкою через неналежне виконання нею умов кредитного договору, а тому цей позов є обґрунтованим і підлягає до повного задоволення.
Стосовно ж стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору у розмірі 2 270 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 270 грн. судового збору.
На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 279 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Кологрива