Житомирський апеляційний суд
Справа №278/888/21 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м.Житомирі цивільну справу №278/888/21 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву б/н від 30.05.2008 року. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому неодноразово змінювався. Договір укладено шляхом заповнення заяви-анкети, на підставі чого відповідач отримала кредитну карту для доступу до кредитного рахунку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов`язання з передачі грошових коштів банк виконав шляхом надання доступу до кредитних коштів через банківські картки. Однак, в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 16.03.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 39448,75 грн, яка складається з: 39448,75 грн - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 00,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 39448,75 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30.05.2008 в сумі 39448,75 грн та 2270,00 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема вказує, що суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунок заборгованості. Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не зазначив жодного обґрунтування щодо нарахованої заборгованості за кредитним договором. Позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення/зміну процентної ставки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг й ознайомлення з Тарифами банку.

До позову додано текст Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», розрахунок заборгованості та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, у яких відсутній підпис відповідачки, який би підтверджував її ознайомлення з даними документами.

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 16 березня 2021 року становить 39448,75 грн, яка складається з: 39448,75 грн - заборгованості за тілом кредиту, в тому числі: 00,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 39448,75 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту. Згідно наданого розрахунку, процентна ставка за відсотками неодноразово змінювалася: 01.01.2013 з 36 % річних до 30 %, з 01.09.2014 до 34,8 % , з 01.04.2015 до 43,20 % , з 01.06.2015 до 3,6 %, з 15.01.2016 до 3,5 % річних. Також з розрахунку вбачається, що з 01 липня 2019 року були встановлені наступні процентні ставки: 7,0% на місяць при порушенні умов кредитування; 84,00 % річних - процентна ставка на прострочений кредит; 84,00 % річних - процентна ставка на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України.

Разом з тим, із розрахунку вбачається, що кошти, які повертала відповідачка банку, зараховувались на погашення відсотків, а також на їх погашення знімалися кошти з самого тіла кредиту, чим збільшувався його розмір.

Як вбачається з довідок про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , останній неодноразово видавались кредитні картки за договором, а саме 22.04.2008 (термін дії до 04/12), 18.04.2012 (термін дії до 02/15), 04.02.2015 (термін дії до 04/18), 04.03.2015 (термін дії до 04/18), 04.03.2015 (термін дії до 04/18), 15.01.2016 (термін дії до 05/18). Кредитний ліміт за договором б/н також неодноразово змінювався (вісімнадцять разів), востаннє -18.07.2018 до «0» грн.

Згідно виписок по рахунку, відповідач користувалась наданими банком кредитними коштами та повертала їх, востаннє картку поповнено на 3975,66 грн 26.02.2021, станом на 16.03.2021 розмір заборгованості відповідача перед банком складає 39448,75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було тривале порушення боргових зобов`язань, що потягнуло за собою утворення заборгованості.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути прострочене тіло кредиту.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Матеріали справи не містять, а позивач не довів належними доказами наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту у відповідача.

Із заяви - анкети від 30.05.2008 вбачається, що сторони погодили кредитний ліміт у сумі 1300,00 не зазначивши валюту кредитування, а також погоджено між сторонами відсоткову ставку 3% на місяць. Однак, згідно наданого банком розрахунку заборгованості видно, що останнім з кредитного рахунку відповідача (з сум тіла кредиту) здійснювалося списання кредитних коштів на погашення відсотків за трьома відсотковими ставками (загальна процентна ставка, яка постійно змінювалася з 3,5 % до 43,94%), також 7% на місяць при порушенні умов кредитування, 84% річних на прострочений кредит), сплата яких саме в цих розмірах та за рахунок тіла кредиту не передбачена договором підписаним відповідачкою. Зазначена обставина підтверджується випискою руху коштів по рахунку, з якої видно, що після списання відсотків за використання кредитного ліміту відповідно зменшувався залишок коштів на рахунку на суму такого списання, тим самим збільшувалась заборгованість відповідача за тілом кредиту.

Згідно розрахунку за договором б/н від 30.05.2008 за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 ОСОБА_1 погашено заборгованості за тілом кредиту 114926,97 грн; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту 24333,17 грн; погашено заборгованості по пені 950,00 грн; а разом повернуто банку 140210,14 грн. Також за цей період з тіла кредиту списувався штраф, пеня, комісії та страхові платежі.

За період з 01.07.2019 по 16.03.2021 сума коштів внесених ОСОБА_1 на погашення заборгованості становила 68594,93 грн, з яких Банком стягнуто 38985,32 грн на погашення заборгованості за простроченими відсотками, які не були погоджені між сторонами.

Загалом, за договором б/н від 30.05.2008 ОСОБА_1 у банку було отримано 24600,00 грн, згідно довідки про зміну умов кредитування (а.с.16), тоді як фактично повернуто 183521,90 грн, більше, ніж отримано.

Відтак, відповідач повернула банку як фактично отриману суму кредитних коштів за весь час, так і частину додаткових коштів, тобто відповідачем здійснено проплати, які перевищують загальну суму отриманих коштів.

Із виписки про рух коштів вбачається, що частина із сплачених коштів, позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків не погоджених із ОСОБА_1 , штрафу, пені, комісії та страхові платежі, між тим, анкета-заява від 30.05.2008 не містить визначення домовленості сторін про сплату вказаних стягнень.

Оскільки кошти, внесені відповідачем на погашення отриманого кредиту були безпідставно зараховані банком на погашення завищених відсоткових ставок, штрафу, пені та комісії, тому їх необхідно врахувати як погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції , що є підставою для його скасування.

Оскільки суд першої інстанції наведених обставин, положень норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини не врахував, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову із зазначених вище підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Згідно квитанції №0.0..1 від 20.07.2021 ОСОБА_1 сплатила 3405,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги. А тому вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3405,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді