Справа №443/97/21
Провадження №2/443/880/21
РІШЕННЯ

іменем України

01 грудня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Бориничі в особі Ходорівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить: встановити факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області на ім`я "ОСОБА_5 "; визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на цілий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_6 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради, а також ј частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 . Згідно витягу з погосподарської книги села Бориничі №340 від 25.07.2019 року, станом на 30.06.1990 року житловий будинок АДРЕСА_2 відносився до категорії "колгоспний двір", головою якого була ОСОБА_4 . Серед інших учасників колгоспного двору були: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_8 . Зазначає, що сокільки ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_8 проживали у вищевказаному будинку, то вони фактично стали його співвласниками, однак право власності, після припинення колгоспного двору, за ними не реєструвалось, а кожному з них належала умовно ј частина будинку. Стверджує, що згідно довідки Ходорівської міської ради №337 від 25.07.2019 року, ОСОБА_6 дійсно був постійно зареєстрований і проживав у с. Бориничі Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від імені ОСОБА_6 заповіту в Чорноострівській сільській раді не посвідчувалося. На день смерті ОСОБА_6 в даному господарстві проживали і були зареєстровані теща - ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_7 , донька - ОСОБА_1 та племінник - ОСОБА_9 . Оскільки заповіту ОСОБА_6 на випадок смерті не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, позивачка із урахуванням своєї ј частини будинку та успадкувавши половину батькової частки у майні колгоспного двору (1/4:2), стала фактичним власником 3/8 частин будинку. У свою чергу, ОСОБА_7 із урахуванням своєї ј частини будинку та успадкувавши половину чоловікової частки у майні колгоспного двору (1/4:2), стала фактичним власником 3/8 частин будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина до складу якої входило право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради, а також ј частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 . Позивачка зазначає, що згідно довідки Ходорівської міської ради №339 від 25.07.2019 року, ОСОБА_4 дійсно була постійно зареєстрована і проживала по АДРЕСА_2 до дня своєї смерті, що наступила 12.05.2002 року. В Чорноострівській сільській раді посвідчувався заповіт №37 від 21.10.1998 року від ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 . На день смерті ОСОБА_4 в даному господарстві проживали і були зареєстровані донька - ОСОБА_7 , онучка - ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_7 проживала із ОСОБА_4 на момент її смерті і не заявляла про відмову від спадщини, то вона її прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння, проте юридично не оформила.

Таким чином, ОСОБА_7 із урахуванням своїх 3/8 частин будинку та успадкувавши ј частину у майні колгоспного двору, належну ОСОБА_4 , стала фактичним власником 5/8 частин будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради, а також 5/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 . Згідно довідки Ходорівської міської ради №338 від 25.07.2019 року, ОСОБА_7 дійсно була постійно зареєстрована і проживала по АДРЕСА_2 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заначає, що в Чорноострівській сільській раді заповіту від ОСОБА_7 не посвідчувалося. На день смерті ОСОБА_7 в даному господарстві проживали і були зареєстровані донька - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_10 та онучка - ОСОБА_11 . Оскільки заповіту ОСОБА_7 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Позивачка стверджує, що із урахуванням своїх 3/8 частин будинку та успадкувавши 5/8 материних частин будинку, стала одноосібним фактичним власником цілого будинку по АДРЕСА_2 . 07.02.2020 року позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради (копії свідоцтв додаються). Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадкові права на житловий будинок в АДРЕСА_2 однак нотаріус постановою від 28.12.2020 року відмовив у видачі свідоцтва, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.

Окрім того, позивачка зазначає про наявні розбіжності в свідоцтві про смерть ОСОБА_4 та в документах на майно померлої, а саме у Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року, де вона вказана як " ОСОБА_5 ". Відтак, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.01.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

10.02.2021 року через канцелярію суду представником Ходорівської міської ради подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує стосовно предмету даного позову, мотивуючи тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_2 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла мати не була його останнім членом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.04.2021 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 07 травня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №531/2017 після смерті ОСОБА_7 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_4 та інформацію про те, чи заводились спадкові справи після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і якщо так, то надати такі для огляду в судовому засіданні.

29.04.2021 року завідувачем Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. листом повідомлено, що після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Жидачівській державній нотаріальній конторі спадкові справи не заводились, а також надіслано копію спадкової справи №531/2017, яка заводилась після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою від 14.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 07.09.2021 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 30 вересня 2021 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області інформацію про те, чи заводились спадкова справа після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , і якщо так, то надати таку для огляду в судовому засіданні.

Також залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

29.04.2021 року завідувачем Жидачівської державної нотаріальної контори Матусеком В.В. листом повідомлено, що після смерті ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в Жидачівській державній нотаріальній конторі спадкова справа не заводилась.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Ходорівської міської ради у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву заперечує стосовно предмету даного позову, а також просить проводити розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак 22.10.2021 року подав заяву, згідно якої повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на спадщину як за законом так і за заповітом після батька не претендує. З позовними вимогами, які пред`явлені позивачем повністю погоджується, а також просить розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак 02.11.2021 року подала заяву, згідно якої повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її чоловіка - ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на спадщину як за законом так і за заповітом після чоловіка не претендує. Позовні вимоги визнає, а також просить розглянути справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер брат позивачки ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Чорноострівською сільською радою Жидачівського району від 24.02.1999 року (а.с.102).

Згідно витягу з погосподарської книги села Бориничі №983 від 01.11.2017 року, станом на 30.06.1990 року житловий будинок АДРЕСА_2 відносився до категорії "колгоспний двір", головою якого була ОСОБА_4 , 1927 р.н., померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 Серед інших учасників колгоспного двору були: ОСОБА_7 , 1953 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , 1949 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , 1978 р.н. та ОСОБА_12 , 1975 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.76).

Після смерті ОСОБА_12 відкрилася спадщина до складу якої входило право на 1/5 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .

Оскільки заповіту ОСОБА_12 не залишив, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно доч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 , 03.05.1997 року в Чорноострівській сільській раді Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.100).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 Серії НОМЕР_3 , його батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_16 (а.с.101).

Оскільки ОСОБА_12 заповіту не залишив, то спадкування відбулось за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_12 були ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Так як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 фактично вступили в управління та володіння спадковим майном (часткою в майні колгоспного двору), то вважаються такими, що прийняли спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 , однак право власності, після припинення колгоспного двору, за ними не реєструвалось.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області від 23.05.2008 року (а.с.28).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради, а також 1/5 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 (а.с.15).

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", зокрема, підпункт а) пункту 6 визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_8 проживали у вищевказаному будинку, то вони фактично стали його співвласниками, однак право власності, після припинення колгоспного двору, за ними не реєструвалось, а кожному з них належала умовно 1/5 частина будинку.

Згідно довідки Ходорівської міської ради №337 від 25.07.2019 року, ОСОБА_6 дійсно був постійно зареєстрований і проживав у с. Бориничі Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від імені ОСОБА_6 заповіту в Чорноострівській сільській раді не посвідчувалося. На день смерті ОСОБА_6 в даному господарстві проживали і були зареєстровані теща - ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_7 , донька - ОСОБА_1 та племінник - ОСОБА_9 (а.с.29).

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Оскільки позивачка - ОСОБА_1 та її матір - ОСОБА_7 проживали із ОСОБА_6 на момент його смерті і не заявляли про відмову від спадщини, то вони її прийняли шляхом фактичного вступу в управління та володіння, проте юридично не оформляли.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим Чорноострівською сільською радою Жидачівського району від 15.05.2002 року (а.с.30).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради, а також 1/5 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Ходорівської міської ради №339 від 25.07.2019 року, ОСОБА_4 дійсно була постійно зареєстрована і проживала по АДРЕСА_2 до дня своєї смерті, що наступила 12.05.2002 року. В Чорноострівській сільській раді посвідчувався заповіт №37 від 21.10.1998 року від ОСОБА_4 в користь ОСОБА_7 . На день смерті ОСОБА_4 в даному господарстві проживали і були зареєстровані донька - ОСОБА_7 , онучка - ОСОБА_1 (а.с.31).

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_5 (а.с.15).

За життя ОСОБА_4 21.10.1998 року було складено заповіт, який повідчено секретарем виконавчого комітету Чорноострівської сільської ради народних депутатів за реєстровим №37 , згідно якого остання заповіла все своє майно ОСОБА_7 (а.с.71).

Згідно ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Матір позивачки - ОСОБА_7 спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняла, шляхом вступу у володіння спадковим майном, продовжуючи проживати у спадковому будинку, однак юридично спадкові права не оформляла.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради від 13.09.2017 року (а.с.32).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина до складу якої входило право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради, а також частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Ходорівської міської ради №338 від 25.07.2019 року, ОСОБА_7 дійсно була постійно зареєстрована і проживала по АДРЕСА_2 до дня своєї смерті, що наступила 13.09.2017 року. В Чорноострівській сільській раді заповіту від ОСОБА_7 не посвідчувалося. На день смерті ОСОБА_7 в даному господарстві проживали і були зареєстровані донька - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_10 та онучка - ОСОБА_11 (а.с.33).

Оскільки заповіту ОСОБА_7 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_17 серії НОМЕР_7 , батьками останньої є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_8 , 19.10.1974 року укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_20 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_9 , батьками останньої є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.13).

Як вбачається із свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_10 , 15.05.1999 року укладено шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_21 (а.с.14).

Позивачка вирішила юридично оформити спадщину, а тому звернулася до державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори Матусека В.В., що стало підставою для заведення спадкової справи №531/2017, яка заводилися після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.57-89) на підставі яких позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорноострівської сільської ради, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 07.02.2020 року (а.с.34-35).

Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадкові права на житловий будинок в АДРЕСА_2 однак нотаріус постановою від 28.12.2020 року відмовив у видачі свідоцтва, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.36).

Окрім того, наявні розбіжності в свідоцтві про смерть ОСОБА_4 та в документах на майно померлої, а саме у Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року, де вона вказана як " ОСОБА_5 ".

Відповідно до заяв відповідачів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частки у майні колгоспного двору після смерті ОСОБА_12 не претендують та відмовляються від своїх часток на користь ОСОБА_1 (а.с.119, 129).

Щодо позовних вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд враховує наступне.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що у свідоцтві про право власності на житловий будиноквід 25.04.1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів Львівської області на ім`я " ОСОБА_5 ", однак у даному свідоцтві помилково зазначено "прізвище та ім`я" " ОСОБА_5 ", хоча дійсно вона була « ОСОБА_4 ».

Факт належності ОСОБА_22 вищезазначеного правовстановлюючого документа підтверджується наступним:

- витягом з погосподарської книги с. Бориничі від 25.07.2019 року №340, довідками Ходорівської міської ради №№337,339 від 25.07.2019 року, копією старого технічного паспорта на будинок від 20.03.1989 року, де вірно вказано прізвище, ім`я, по - батькові, а саме - ОСОБА_4 ;

- копією технічного паспорту на житловий будинок у АДРЕСА_3 , виданого ОСОБА_4 (а.с.17);

- копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- довідкою Ходорівської міської ради №339 від 25.07.2019 року, з якої видно, що ОСОБА_4 дійсно була постійно зареєстрована і проживала по АДРЕСА_2 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У цих документах вірно вказано прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_4 .

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного у судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що правовстановлюючий документ, а саме, що свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів належить ОСОБА_4 , а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

У судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 з господарськими будівлями та спорудами, належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 .

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

З гідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

Відтак, враховуючи вищевказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок загальною площею 76,1 кв.м і житловою площею 40,0 кв.м у АДРЕСА_2 , також підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області на ім`я "ОСОБА_5 ".

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на цілий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.І Сливка