РІШЕННЯ

іменем України

30 листопада 2021 рокуСправа №451/905/21
Провадження № 2/451/656/21

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.,

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів, -

встановив:

17 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів.

В позовній заяві зазначає, що між ним - ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», було укладено Договір про надання йому кредитних коштів № 0540-4295 від 17.11.2020 року, відповідно до якого ним було отримано позику. ОСОБА_1 , вважає Договір № 0540-4295 від 17.11.2020 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» недійсним. ТОВ «Укр кредит фінанс» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, звертає увагу суду, що позивачем не було підписано даний договір та з посиланням на ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію» та ч.2, 3 ст.9, 13 Закону України «Про захист прав споживачів» повідомляє, що факт надання інформації відповідно до вимог частини другої статті 13, повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що йому, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Щодо підписання договору, обґрунтовує, що прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між позивачем та відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Звертає увагу суду, що Договір № 0540-4295 від 17.11.2020 року про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений ОСОБА_1 та Відповідачем, ТОВ «Укр кредит фінанс», містить ознаки Кредитного договору. В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. У разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості. Однак працівниками ТОВ «Укр кредит фінанс» було проігноровано дані вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користуванні кредитними коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено позивача в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Позивачу було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків) через що він погодився на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Вважає, що договір №0540-4295 від 17.11.2020 року укладений між сторонами, є недійсним та укладений з порушенням норм законодавства. Таким чином, просить винести рішення, яким визнати недійсним договір № 0540-4295 від 17.11.2020 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс». Визнати Договір про надання кредиту № 0540-4295 від 17.11.2020 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» недійсним в частині нарахування комісії з застосуванням наслідків недійсності правочину. Здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0540-4295 від 17.11.2020 року в рахунок погашення суми тіла кредиту (а.с.1-6).

17 червня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.19).

12 листопада 2021 року відповідач скерував суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що 17.11.2020 року між сторонами укладено Кредитний договір у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та відповідно до Правил надання споживчих кредитів, що складають єдиний договір. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» укладення кредитного договору в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, є таким, що укладений у письмовому вигляді, крім того укладення такого договору визнається сторонами та відповідно до ст.82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Договір укладався з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, в рамках якої реалізовується технологія обробки інформації, позивач на сайті відповідача через Особистий кабінет, який створено позивачем самостійно, здійснив ознайомлення із пропозицією заповнення заявки на отримання кредиту, надано підтвердження про ознайомлення з офертою відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в Особистому кабінеті позивача на сайті відповідача, а порядок підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором погоджений сторонами до укладення договору та визначений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Крім того, щодо твердження позивача про нечесну підприємницьку діяльність, зазначає, що в діях Кредитодавця відсутні дії щодо порушення ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 230 ЦК України та введення в оману позивача щодо істотних умов договору, а відтак умови договору відповідають закону, внутрішній волі позивача та погоджені між сторонами у спосіб та засіб визначеним законодавством. Щодо тверджень позивача про надмірне нарахування суми неустойки (пені, штрафу) за порушення грошового зобов`язання, зазначає, що відповідачем дотримано вимоги щодо встановлення розміру нарахування неустойки, що у цілому не перевищує 50% (п`ятдесяти відсотків) суми Кредиту у відповідності до ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». В свою чергу, відповідачем згідно вимог чинного законодавства, відповідно до п.11.2 Договору не здійснюється нарахування штрафу за прострочення виконання зобов`язань, згідно вищезазначеного закону. Тобто, станом на дату подання відзиву сума штрафу (неустойки) становить - 0 грн. Щодо визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування комісії, зазначає, що згідно умов договору не передбачено грошові вимоги щодо нарахування комісії. Щодо застосування законодавства до правовідносин між сторонами, так, у позовній заяві позивач звертає увагу щодо застосування до правовідносин між сторонами, зокрема: Постанови правління Національного банку України від 08.06.2017 р. №168 «Про затвердження правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Так, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою, а не банківською установою та в свою чергу здійснює свою діяльність відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». До фінансових послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство Закон України "Про електронну комерцію" застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення фінансових послуг. Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки Кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визнання Кредитного договору недійсним - відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (24-30).

Позивач у судове засідання не з`явився, однак одночасно з поданням позовної заяви, подав суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.9).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався позивач.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, при цьому скористався правом подання відзиву на позовну заяву (а.с.23,24-30).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.1 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд встановив, що 17.11.2020 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0540-4295 шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором позивача на строк 21 день та надано позичальнику кредит у сумі 10 000 грн.

Вказаний кредитний договір та Правила надання споживчих кредитів разом складають єдиний договір.

Згідно п. 16 вказаного кредитного договору укладаючи вказаний кредитний договір, позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з тексом Кредитного Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Згідно п.2 Договору строк кредиту складає 21 календарний день, протягом строку кредиту встановленого п. 4 Договору, розмір процентів за користування кредитом складає 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються з першого дня перерахування Суми Кредиту Позичальнику до закінчення визначеного Договором строку, на який надається Кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 % (а.с.13,31-37).

Відповідно до п. 4.1., 4.2., 4.4. Правил надання споживчих кредитів для перевірки відповідності Заявника умовам, які містяться у цих Правилах, та отримання Оферти укласти Договір (взяти на себе права та обов`язки, передбачені кредитним договором та правилами) заявник заповнює заявку на отримання кредиту на Сайті Кредитодавця, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. Заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які відмічені у Заявці, що необхідні для прийняття Кредитодавцем рішення про можливість надання Кредиту (направлення Оферти). У разі використання електронної автентифікації Заявника за допомогою його даних в банку, де він обслуговується (ВАNКID), Заявник зобов`язаний перевірити актуальність, повноту та точність таких даних та несе відповідальність за їх дійсність/достовірність. Заявник зобов`язаний під час оформлення Заявки на отримання Кредиту ознайомитися з Публічною інформацією, яка розміщена на Сайті Кредитодавця та Паспортом споживчого кредиту. Укладаючи Договір, Заявник/Позичальник підтверджує повне ознайомлення зі згаданою інформацією. За результатами заповнення Заявки здійснюється одночасна перевірка дійсності та аутентифікація банківської платіжної картки та/або банківського рахунку Заявника відповідно до стандартів міжнародних платіжних систем, у тому числі, але не виключно, шляхом блокування наперед невідомої Заявнику довільної суми в розмірі від 1 копійки до 1 гривні. Заявник несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних зазначених під час укладання Договору (а.с.33).

Позичальнику ОСОБА_1 за укладеним договором № 0540-4295 від 17.11.2020 нарахована заборгованість, яка станом на 04.11.2021 становить 13076 грн (а.с.40).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом положень ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Аналіз зазначених норм законодавства вказує на те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (п. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦПК України та ГПК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є оригіналом такого документа (п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Позивач обґрунтовуючи заявлені ним позовні вимоги про визнання укладеного з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Договору № 0540-4295 від 17.11.2020 року недійсним покликається на те, що такий договір не був ним підписаний, відповідачем не надано інформації щодо істотних умов договору, не вказана ціна та сукупна вартість кредиту, шляхом ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності введено в оману при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Разом з тим, позивачем на підтвердження даних фактів не надано суду жодних належних та допустимих доказів та наведені ним твердження спростовуються матеріалами справи.

Так, щодо покликання позивача про те, що оспорюваний кредитний договір ним не підписаний суд зазначає наступне.

Як встановлено судом даний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором у відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ОСОБА_1 під час оформлення заявки на отримання кредиту зобов`язувався ознайомитись із Публічною інформацією, яка розміщена на сайті Кредитодавця.

Також позивач підписав Паспорт споживчого кредиту своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.38).

Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №561/77/19 від 16.12.2020 року Аналізуючи зміст ст. 639 ЦПК слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19, від 12 січня 2021 р. у справі 524/5556/19.

Відтак, укладений сторонами договір № 0540-4295 від 17.11.2020 року в контексті наведених норм законодавства за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та має таку ж юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін.

Окрім того, зі змісту оспорюваного договору встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Фінансова установа виконала вказані вимоги закону. В свою чергу позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить оформлена ним особисто заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Посилання позивача на те, що в оспорюваному договорі не була вказана повна інформація щодо умов договору, посилання на нечесну підприємницьку практику відповідача є безпідставними та спростовуються змістом кредитного договору.

Так, згідно з ч.1, ч.2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом положень статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто, в даному випадку позивач.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого твердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, та судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження, оспорюваний договір складено у відповідності до вимог ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені Відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у порядку ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» та судом відмовлено у задоволенні його позовних вимог, тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,274,279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 30 листопада 2021 року.