Справа № 237/3611/16-ц
Провадження № 2/237/3/21
16.11.21 року м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ліпчанського С. М.,
при секретарі Бахтіяровій Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
22.09.2016 року до Мар`їнського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.09.2007 року позивачка та відповідач перебували в шлюбних відносинах. За час шлюбу сторонами набуте спільне майно, а саме автомобіль DAF, який оформлений на ім`я відповідача. Рішенням суду від 11.12.2013 року шлюб розірвано, однак питання розподілу спільного майна подружжя не розглядалось. У зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди в позасудовому порядку розподілити спільне майно, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 26.09.2016 року відрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання.
Ухвалою суду від 25.10.2016 року задоволено клопотання ОСОБА_3 та витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області наявну інформацію за спірним транспортним засобом.
Ухвалою суду від 23.11.2016 року цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
07.02.2017 року від ОСОБА_3 надійшла зава про зміну її прізвища на « ОСОБА_1 », на підтвердження надано копію свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 28.02.2017 року призначено по справі товарознавчу експертизу, для визначення ринкової вартості автомобіля, проведення якої доручено Донецькому НДЕКЦ МВС України.
Справу повернуто до суду з повідомленням про неможливість проведення дослідження.
Ухвалою суду від 27.07.2018 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду справи № 237/1754/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, витребування майна.
Ухвалою суду від 10.12.2019 року відновлено провадження по справі та призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 17.12.2019 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про забезпечення позову задоволено. Витребувано в якості доказів інформацію з територіального сервісного центру про власника транспортного засобу.
Ухвалою суду від 17.12.2019 року в якості забезпечення позову накладено арешт на автомобіль DAF.
17.05.2021 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про доручення доказів по справі, а саме копію звіту про експертну оцінку транспортного засобу.
У судове засідання призначене на 15.11.2021 року, за допомогою власних технічних засобів, з використанням відеоконференції, з`явились позивач та представник позивача.
Позивачка та її представниця, кожна окремо, просили заявлені позовні вимоги задовольнити.
У судовому засідання позивачка просила виділити майно подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в якості компенсації Ѕ частини автомобіля, просили врахувати висновки Верховного суду.
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
15.11.2021 року від ОСОБА_8 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату та про участь її в наступному судовому засіданні з використанням власних технічних засобів.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги № 76 від 12.10.2015 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 строком на 3 роки (п. 5.1.), а отже станом на дату судового засідання сплив. Доказів на підтвердження укладення нового договору або продовження попереднього до суду не надано.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи встановив наступне.
01.09.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 11.12.2013 року шлюб між ОСОБА_1 , 1986 року народження, та ОСОБА_2 , 1984 року народження, зареєстрований 01.09.2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Мар`їнського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 92 розірвано.

13.07.2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбав автомобіль DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 16.04.2019 року по справі № 237/1754/17 встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, в результаті якого власником автомобіля DAF XF95.430, 2006 року випускустав ОСОБА_6 . Вказаним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобілю, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , оформлений у вигляді довідки-рахунку та витребувано автомобіль з чужого незаконного володіння.

Постановою Донецького апеляційного суду від 06.08.2019 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Мар`їнського районного суду в частині витребування з чужого незаконного володіння автомобілю скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відпову в задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 29.01.2020 року касаційну скаргу залишено без задоволення. Постанову Донецького апеляційного суду від 06.08.2019 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).

Щодо письмових пояснень позивачки від 15.11.2021 року.

Відповідно до правової позиції Верховного суду у постанові від 07.04.2021 року за № 127/6929/13-ц, згідно якої при розгляді вимог про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 здійснив відчуження належного сторонам автомобіля без згоди позивачки та на свою користь. Позивачка вказує, що у зв`язку з доведеністю відчуження спірного транспортного засобу, спір про поділ майна має бути вирішено шляхом розподілу вартості спірного автомобіля, встановленої на момент розірвання шлюбних відносин.

Водночас суд не погоджується з твердженням позивачки. По-перше, договір про відчуження транспортного засобу, укладений відповідачем не в інтересах сім`ї визнано недійсним в судовому порядку та рішення суду набрало законної сили, а отже транспортний засіб на праві власності належить відповідачу. По-друге, правова позиція Верховного суду вказує, що при дослідженні спільного майна подружжя, необхідно брати до уваги й об`єкти, які могли бути відчужені та враховувати їх при поділі, однак жодним чином не вказує на необхідність стягнення саме вартості майна замість присудження його частини.

Таким чином, у зв`язку з тим, що спірний транспортний засіб набутий у власність відповідачем у період перебування в шлюбі, то автомобіль є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами порівну. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що жодною із сторін не внесено грошових коштів на депозитний рахунок суду за для виплати компенсації іншій стороні спору, а отже суд вважає, що транспортний засіб підлягає розподілу по Ѕ ідеальній частці неподільного майна.

Сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. стягнути з відповідача та користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 34, 81, 138, 141, 263, 265, 268, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , за кожним по 1/2 ідеальної частки у праві власності на автомобіль DAF XF95.430, 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , витрати по сплату судового збору у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдясят одна) гривня 20 коп.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.11.2021 року.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 16.11.21 року