Постанова

Іменем України

19 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 369/9099/18

провадження № 61-1942св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження

касаційні скарги ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Коцюрби О. П., Музичко С. Г. та Мнишенка Леоніда Яковича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року

у складі судді Пінкевич Н. С. та постанову Київського апеляційного суду

від 01 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Коцюрби О. П., Музичко С. Г.,

касаційну скаргу ОСОБА_2 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року у складі колегії суддівБілич І. М., Коцюрби О. П., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 про позбавлення права на частку у майні.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони є співвласниками у рівних частках гаражу по АДРЕСА_1 , який є неподільним, а спільне користування ним

є неможливим через постійні сварки. Угода про спільне користування майном між сторонами не укладена, а відповідач одноосібно користується гаражем,

у тому числі і частиною, належною позивачу.

ОСОБА_1 вказував, що спірний гараж побудований з грубим порушеннями санітарних та протипожежних норм, зокрема біля гаражу не встановлено пожежний щит з інструментами, ящик з піском, відсутні вогнегасники, обладнано проводку з порушенням протипожежних вимог, лампи не закриті захисними плафонами, взимку відповідач застосовує відкриті опалювальні прилади, які можуть викликати загоряння тощо. Гараж знаходиться поблизу його місця проживання та відпочинку, заважає виходу та обслуговування його частини будинку. Вихлопні гази, шум, запах бензину перешкоджають спокійному проживанню в будинку. Ворота гаражу відкриваються на землі загального користування, що є самовільним зайняттям земель загального користування,

та заважають пішоходам, а також проїзду спецтехніки.

Просив позбавити ОСОБА_2 права на частку у спільному майні

та зобов`язати його забезпечити протипожежні, санітарні і будівельні норми шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 знести 1/2 частини, належну ОСОБА_1 , гаражу по АДРЕСА_1 та зобов`язання ОСОБА_2 знести належну йому 1/2 частини гаражу по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року позов залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 05 березня 2020 року вирішено питання про розподіл судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 9 800,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що за даними технічного паспорту

на домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 17 жовтня

2007 року до складу домоволодіння був включений спірний гараж - 1984 року забудови. При цьому жодних посилань щодо самочинності побудови гаражу

в технічному паспорті не зазначено, а тому позивачем не доведено правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 права власності на належне йому нерухоме майно (частку).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року рішення

від 27 лютого 2020 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року залишено без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Підставою касаційного оскарження судових рішень, ОСОБА_1 зазначає пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, суди не дослідили зібрані

у справі докази, не взяли до уваги лист Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та не встановили кому належить земельна ділянка та чи виділялась земельна ділянка для будівництва гаража,

не перевірили наявні в матеріалах справи докази відсутності у сторін по справі встановленого дозволу на спорудження гаража, не врахували, що спірний гараж є самочинним будівництвом.

Суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, від 18 грудня 2019 року

у справі № 127/23136/17. Також, касаційна скарга містить посилання

на постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 489/6157/15-ц, від 01 квітня 2019 року

у справі № 569/15959/16-ц.

У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати додаткову постанову апеляційного суду та закрити провадження у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18. Суд апеляційної інстанції стягнув витрати на правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн, які жодним документом не підтверджено.

У березні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану додаткову постанову апеляційного суду в частині відмови у стягненні судових витрат

у розмірі 6 000,00 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що судом апеляційної інстанції

не у повному обсязі досліджено зібрані у справі докази. ОСОБА_2 посилається на висновки Верховного Суду викладені в постановах від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 03 жовтня 2019 року у справі

№ 922/445/19, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17, від 16 травня 2019 року у справі

№ 823/2638/18.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначав, що стягнення з нього витрат

на правничу допомогу жодним документом не підтверджено.

У травні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, зазначав, що доводи касаційної скарги про те, що судами неправильно встановлені обставини справи, не досліджені докази є необґрунтованими, а також заяву, в якій просив врахувати доводи скарги відповідача для спростування касаційної скарги позивача.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 30 березня та 05, 23 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 369/9099/18, витребувано її з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

02 серпня 1997 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадковий житловий будинок площею 31,1 кв. м, зазначений літ. А, при ньому будівлі та споруди: гараж літ. Б, сарай літ. В, погріб під літ. В, огорожа № 1-4.

20 вересня 2001 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину

за заповітом ОСОБА_2 на 3/8 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадковий житловий будинок площею 31,1 кв. м, зазначений літ. А, при ньому будівлі

та споруди: гараж літ. Б, сарай літ. В, погріб під літ. В, криниця І, огорожа № 1-4.

20 вересня 2001 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину

за заповітом ОСОБА_1 на 3/8 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадковий житловий будинок площею 31,1 кв. м, зазначений літ. А, при ньому будівлі

та споруди: гараж літ. Б, сарай літ. В, погріб під літ. В, криниця І, огорожа № 1-4.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства

є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому знести 1/2 частини, належної ОСОБА_1 , спірного гаража та зобов`язання ОСОБА_2 знести належну йому 1/2 частини цього гаража.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто

не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом,

та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для позбавлення права на частку

у майні, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними

та допустимими доказами правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 права власності на належне йому нерухоме майно в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не встановили кому належить земельна ділянка, не перевірили наявні в матеріалах справи докази відсутності

у сторін по справі встановленого дозволу на спорудження гаража, не врахували, що спірний гараж є самочинним будівництвом, не ґрунтуються на законі

та є безпідставними, оскільки, як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, що спірний гараж відповідно до технічного паспорту

на домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 17 жовтня 2007 року входив до складу цього домоволодіння, посилань щодо самочинності побудови гаража в технічному паспорті не зазначено.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року

у справі № 557/1209/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 127/23136/17,

від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 489/6157/15-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 569/15959/16-ц колегією суддів не приймаються, оскільки вказані постанови прийняті за іншими встановленими судами обставинами справи, які не є тотожними правовідносинами у даній справі. У кожній із зазначених справ суди виходили

з конкретних обставин та фактично доказової бази з урахуванням наданих заявниками доказів, оцінюючи їх у сукупності і не суперечать правовим висновкам, сформульованих у вказаних постановах.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, спрямовані

на необхідність переоцінки доказів у справі та незгоду із обставинами встановленими судами попередніх інстанцій, підлягають відхиленню з огляду

на межі розгляду справи судом касаційної інстанції визначені статтею 400 ЦПК України.

Щодо касаційних скарг на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним

та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати

з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним

до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін,

в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або

чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судами установлено, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 05 жовтня 2018 року № 05/10, укладеного між адвокатом Рибченко Н. М.

та Мнишенко Ф. Я., адвокат надає замовнику на платній основі юридичні послуги - правничу допомогу по видах та об`ємі, передбачених цим договором

та з метою захисту прав чи інтересів замовника.

17 липня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Додаток № 2 до Договору від 05 жовтня 2018 року № 05/10, щодо оплати за надані послуги

та сплату гонорару за представництво у Київському апеляційному суді інтересів Замовника. 20 вересня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено додаток № 3 до договору від 05 жовтня 2018 року № 05/10.

Відповідно до акта виконаних робіт (наданих послуг) від 01 грудня 2020 року

до договору № 05/10 від 05 жовтня 2018 року, відповідач сплатив адвокату:

за здійснення аналізу апеляційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року та апеляційної скарги на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року протягом 0,5 год. - 350,00 грн; за підготовку відзиву

на апеляційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року протягом 3 год. - 2 100,00 грн;

за підготовку відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року протягом 1,5 год. - 1 050,00 грн; гонорар за прибуття до Київського апеляційного суду 06 жовтня 2020 року - 4 000,00 грн; гонорар за прибуття до Київського апеляційного суду 01 грудня 2020 року - 2 000,00 грн.

Всього відповідачем сплачено адвокату за перегляд справи №369/9099/18 у суді апеляційної інстанції 9 500,00 грн, що підтверджується квитанціями

АТ «Приватбанку» № 0.0.,1 від 16 листопада 2020 року на суму 4 000,00 грн, та № 0.0..1 від 01 грудня 2020 року в розмірі 5 500,00 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суди дослідили на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом,

є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції з урахування зазначених положень законодавства, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг

й виконаних робіт, а також врахував наданий відповідачем розрахунок гонорару, доданий до заяви про розподіл судових витрат, обґрунтовано виходив

із доведеності розміру понесених витрат у сумі 3 500,00 грн.

При цьому суд надав належну оцінку поданим відповідачем доказам понесення цих витрат, зокрема і квитанціями АТ «Приватбанку» № 0.0.,1

від 16 листопада 2020 року на суму 4 000,00 грн, та № 0.0..1

від 01 грудня 2020 року в розмірі 5 500,00 грн.

За таких обставин безпідставними є доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн, оскільки суд апеляційної інстанції не врахував, що розмір таких витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору. З матеріалів справи вбачається, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги ОСОБА_1 не надавав, не надано ним також доказів з метою доведення надмірності понесених відповідачем витрат на правову допомогу

та не надано доказів на їх спростування.

Разом із тим колегія суддів відхиляє й аргументи касаційної скарги

ОСОБА_2 про безпідставну відмову у стягненні із позивача витрат

у розмірі 6 000,00 грн у зв`язку прибуття до суду апеляційної інстанції 06 жовтня та 01 грудня 2020 року, оскільки не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований

та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційним судом застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду викладені

в постановах від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17, від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 на увагу не заслуговують, оскільки ухвалене у цій справі додаткове рішення не суперечать цим висновкам.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року, постанову Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року

та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська