Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1762/19 Головуючий у 1-й інст. Гуцал П. І.
Категорія 16 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Коломієць О.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гуцала П.І.

у цивільній справі №282/1762/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Любарська селищна рада Житомирської області, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. Просила зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої бетонної огорожі, відновити межові знаки та перенести паркан у відповідності до її меж земельної ділянки. В обґрунтування поданого позову зазначала, що 18 жовтня 2017 року було підписано акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, за замовленням ОСОБА_1 та суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно до якого проведено встановлення в натурі та погоджено межі земельних ділянок, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з рішенням VII сесії VIII скликання від 06 липня 2018 року за номером 256 Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» було постановлено: надати дозвіл громадянам (вказаним у додатку до рішення) на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, та ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах населених пунктів Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області; громадянам, (вказаним у додатку до рішення) замовити в проектній землевпорядній організації технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та подати її на розгляд сесії Любарської селищної ради.

Згідно з рішенням X сесії VIII скликання від 23 жовтня 2018 року за номером 383 Любарської селищної ради «Про внесення змін в додаток 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок»» було постановлено: внести зміни в додаток до рішення 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» громадянки ОСОБА_1 , виклавши його в іншій редакції.

05.02.2018 року було виготовлено акт «визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі», який підписаний сусідами: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та головою селищної ради ОСОБА_5 . Після підписання акту ОСОБА_6 віддав повний пакет документів ОСОБА_7 для подальшого узгодження документів. Через декілька днів зателефонував ОСОБА_7 і повідомив про те, що приходила дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , і викреслила підпис своєї матері (на той момент вважали, що будинок і земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_2 ), мотивуючи це тим, що її в чомусь обманули.

24.04.2018 року прибув на місце ОСОБА_8 без будь-якої земельно-кадастрової документації і став обміряти ділянку сусідки ОСОБА_2 . Він запропонував поступитися частиною ділянки, так як це найпростіше вирішення даного питання. Вони погодилися на дану пропозицію і поступилися на 1,6 м. Першими акт підписали сусіди.

З цим актом (від 24.04.2018) та пакетом документів вона звернулася до іншої організації (працівник даної організації - ОСОБА_9 ). Там повідомили, що ОСОБА_2 відмовилася робити заміри, через це не змогли виготовити документацію. Після цього ОСОБА_1 (сестра) розмовляла з нею з приводу домовленості, на що вона відповіла, що цього їй замало, що їй потрібно 3 метри. Після цього ОСОБА_1 відкликала свій підпис у цьому акті (від 24.04.2018). Підтвердженням цьому є заява ОСОБА_1 про те, що вона відкликає свій підпис у заяві.

29.09.2018 року сусіди ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , разом з двома синами ОСОБА_2 - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та іншими особами зламали їхній паркан від дороги і стали встановлювати бетонний паркан в глибину їхньої ділянки на 3 метри 20 сантиметрів. На прохання ОСОБА_1 припинити такі дії, їй відмовили.

01.10.2018 року ОСОБА_1 знову звернулася із заявою до Селищної ради, що сусіди порушили існуючі межі, і встановлюють огорожу в глибину її ділянки приблизно на три метри. 16.10.2018 року прибула комісія селищної ради у складі: ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 і знову без документації. Після обстеження земельної ділянки склали Акт від 16.10.2018 та план-схему, в якій вказується поступка на один метр в бік її ділянки та виходить, що вони надають один метр Зулінським (акт був підписаний ОСОБА_1 під натяком ОСОБА_14 , що їй буде трудно приватизувати її земельну ділянку).

31.10.2018 року вона звернулася до проектної організації в Любарі ТОВ «Геометр» з метою виготовлення документації для приватизації землі. Проте, з проектної організації повідомили, що телефонувала ОСОБА_2 , і в телефонному режимі відмовилася вже від підписаного акту від 16.10.2018 року, тому вони не можуть далі нічого робити, оскільки межі не узгодженні з іншою стороною. Тому цього ж дня ОСОБА_1 написала заяву до Селищної ради про відкликання підпису в Акті від 16.10.2019, та зареєструвала дану заяву особисто.

13.05.2019 року комісія у складі Мазур М.В. і ОСОБА_8 прибули на місце і склали акт «обстеження земельної ділянки власника (землекористувача) ОСОБА_1 по Мотовилівському старостинському округу», присутніми були ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . В акті було написано: «... Підстава для обстеження земельної ділянки: Заява ОСОБА_1 . При обстеженні виявлено, що в результаті обстеження на місцевості встановлено: відповідно до акта обстеження земельних ділянок від 16.10.2018 ОСОБА_2 зобов`язалася перенести огорожу згідно домовленістю в свою сторону від дороги на 2,20 м. від ділянки гр. ОСОБА_1 та зобов`язалась дотримуватись правил добросусідства, але при огляді на місцевості та обмірів земельної ділянки встановлено, що умови акту не виконано, межа земельної ділянки не відповідає обумовленому та підписаному попередньому акту обстеження земельної ділянки (межа земельної ділянки зміщена в сторону гр. ОСОБА_1 на 2,20 м. від дороги та встановлено бетонний забор, а в кінці спірної частини земельної ділянки 1.60 м. Таким чином, загальна площа земельної ділянки гр. ОСОБА_1 зменшується на 0,0058 га, а відповідно гр. ОСОБА_2 збільшується».

На думку позивачки відповідачі незаконно встановили паркан та захватили частину її земельної ділянки, чим порушили її право власності на земельну ділянку, що і стало причиною звернення до суду.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

У поданій через свого представника ОСОБА_15 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема вказує, що саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її права, але ухвалою суду першої інстанції від 07.04.2020 року відхиллено клопотання позивачки про призначення судової земельної експертизи, тим самим суд позбавив її можливості в справедливому відновленні встановлення меж. Так як тільки спеціаліст в цій галузі може встановити місце рощзташкування земельної ділянки та її розміри. У викопіюванні Любарського районного відділу ДП (ЦЗДК) розташування земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на території села Семенівка Любарського району та ОСОБА_1 , в якому форма ділянки показана як в акті погодження меж від 18.10.2017 року, що був виготовлений не вірно, на схемі відсутня частина ділянки масштаб та розмір не вказаний. На звернення позивачки до ЦЗДК в наданні такої інформації було відмовлено. Крім того вказує, що суд першої інстанції не встановив та сторонами у справі не заперечувався факт знесення старого дерев`яного паркану та встановлення нового бетонного. Також апелянт вважає, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи щодо відновлення меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Згідно довідок від 04.06.2018 року № 393/10/12 та витягу із погосподарських книг Мотовилівської сільської ради від 08.06.2018 року № 163 земля, будівлі та домоволодіння є колгоспним двором. Тому, відповідно до норм ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням VII сесії VIII скликання від 06 липня 2018 року за номером 256 Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» було постановлено: надати дозвіл громадянам (вказаним у додатку до рішення) на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, та ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах населених пунктів Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області; громадянам, (вказаним у додатку до рішення) замовити в проектній землевпорядній організації технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості та подати її на розгляд сесії Любарської селищної ради. Згідно додатку до рішення Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок», серед громадян яким надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою передачі їх у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, та ведення особистого селянського господарства, розташованих в межах населених пунктів Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області, є ОСОБА_1 (Т.1 а.с.18-19).

Згідно з рішенням X сесії VIII скликання від 23 жовтня 2018 року за номером 383 Любарської селищної ради «Про внесення змін в додаток 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок»» було постановлено: внести зміни в додаток до рішення 7 сесії 8 скликання Любарської селищної ради №256 від 06.07.2018 «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок» громадянки ОСОБА_1 , виклавши його в іншій редакції (Т.1 а.с.20).

Згідно акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 18.10.2017 року, погоджені межі земельної ділянки за адресою: Житомирська область, Любарський район, с. Семенівка (Т.1 а.с.12.

Згідно акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 18.10.2017 року власники (землекористувачі) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено (Т.1 а.с.13).

Згідно акту обстеження земельних ділянок від 16.10.2018 року, комісією винесені наступні висновки та пропозиції: гр. ОСОБА_2 зобов`язується перенести огорожу в сторону від дороги на 2.20 м. від гр. ОСОБА_1 на 1.6 м.; громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язуються дотримуватись правил добросусідства (Т.1 а.с.13-15).

Згідно акту про встановлення (відновлення) межі між землекористувачами від 24.04.2018 року комісією винесені наступні висновки та пропозиції: за спільною домовленістю сусідів, межу змістити на 1,60 м. в сторону ОСОБА_1 (Т.1 а.с.16).

За актом обстеження земельної ділянки від 13.05.2019 року комісією при обстеженні виявлено невиконання акту обстеження земельних ділянок від 16.10.2018 року (Т.1 а.с.17).

Згідно відповіді селищного голови, Любарської селищної ради, ОСОБА_16 , адресованої ОСОБА_2 , пропонується оформити відповідні правовстановлюючі документи на земельні ділянки (Т.1, а.с.21).

Відповідно до акту № 1006/7/К15/707 управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 20.11.2019 року, перевірено дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 та за результатами проведення заходу державного нагляду встановлено відсутність порушень вимог законодавства (Т.1 а.с.22-32).

Згідно відповіді селищного голови, Любарської селищної ради, ОСОБА_16 , адресованої ОСОБА_2 , пропонується звернутись до сесії селищної ради із клопотанням про відведення земельної ділянки після вирішення земельного спору (Т.1 а.с.33).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (Т.1 а.с.36-37).

Згідно витягу із погосподарських книг Мотовилівської сільської ради, згідно записів погосподарської книги №6 за 1986-1990 роки, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являлась головою двору в с. Семенівка (Т.1 а.с.38). У 1986 році вибула у господарство №28.

Згідно акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 05.02.2018 року, погоджені межі земельної ділянки за адресою: Житомирська область, Любарський район, с. Семенівка (Т.1 а.с.39).

Згідно акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 05.02.2018 року, погоджені межі земельної ділянки за адресою: Житомирська область, Любарський район, с. Семенівка (Т.1 а.с.40).

Згідно довідки виданої Головним управлінням ДФС у Житомирській області №393/10/12 від 04.06.2018 року, за ОСОБА_1 зареєстровані земельні ділянки, які розташовані на території Мотовилівського старостинського округу та за які сплачений земельний податок (Т.1 а.с.41).

Згідно витягу із погосподарських книг Мотовилівської сільської ради, згідно записів погосподарської книги №9 за 2011-2015 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 0387-3 ОСОБА_1 являлася власником житлового будинку 1962 року забудови, який знаходився в АДРЕСА_2 , рахувалась земельна ділянка 1.05 га. (Т.1 а.с.42).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 05.06.2018 року адресованої Любарській селищній раді, просила не виносити на розгляд сесії питання про затвердження акту від 24.04.2018 року (Т.1 а.с.55).

Зі змісту копії Виписки з Мотовилівського старостиньского округу Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області вих. №93 від 23.07.2020 р. вбачається, що 29.10.1993 року Мотовилівська сільська рада передала у приватну власність (безплатно) земельну ділянку в розмірі 0,50 га. гр. ОСОБА_18 (Т.2 а.с.5).

Згідно рішення Любарського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2019 року по справі № 282/343/19 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано, як за спадкоємцями, в рівних частках право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.173-175).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (Т.1 а.с.176-179).

Дана обставина підтверджується і Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.180-183).

Рішенням Любарської селищної ради від 29.08.2019 р. № 757 надано дозвіл ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (Т.1 а.с.187-188).

Зазначені докази були подані сторонами до суду першої інстанції на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Їх зміст та зміст поданої в даній справі позовної заяви свідчить про те, що позивачкою порушено земельний спір, який виник в процесі приватизації сусідніх земельних ділянок.

Підстави позову не змінювалися позивачкою.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що із заявлених підстав позов задоволенню не підлягає.

При цьому судом враховано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ст.79 ЗК).

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої - третьої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч.3 ст.116 ЗК України).

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

В частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Тобто, відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Отже, аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 120/1583/19-а.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно п.г ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.

Частиною 1 ст.153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року №681/1039/15-ц (провадження № 61-4200св18) викладено правовий висновок про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Відповідно до п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, в розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Тобто, правомірність користування земельними ділянками громадянами повинно доводитись відповідними документальними підтвердженнями, які були необхідні в час отримання таких земельних ділянок.

Згідно копії Виписки з Мотовилівського старостиньского округу Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області вих.№93 від 23.07.2020 р. в якій зазначено, що 29.10.1993 року Мотовилівська сільська рада передала у приватну власність (безплатно) земельну ділянку в розмірі 0,50 га. гр. ОСОБА_18 (батькові позивачки) (Т.2 а.с.5).

Разом з тим, позивачкою не були заявлені та не обгрунтовувались вимоги тими обставинами, що порушеним є її право як власника успадкованої після батька земельної ділянки. На підтвердження цих обставин докази в суді першої інстанції не були надані.

Клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення суду про визнання права власності на спадкове майно, заявлене в судових дебатах в апеляційному суді, було відхилене з підстав, передбачених ч.3 ст.367 ЦПК. Крім того відомості, що містяться у вказаному доказі, виходять за межі обставин, що підлягають з`ясуванню в даній справі із заявлених підстав.

Разом з тим, судом першої інстанції на підставі повно і об`єктивно з`ясованих обставин справи правильно встановлено, що рішення Любарської селищної ради «Про надання дозволу на розробку технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок», акти визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання свідчать про початок проходження визначеної земельно-правової процедури спрямованої на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність, але не підтверджують правомірність користування нею.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 03.02.2021 року.