Справа № 487/4101/20
Провадження № 2/487/420/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.01.2021 року

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Нікітін Д.Г. за участю секретаря Оцабера М.С., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Миколаїв цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення авансу,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення авансу, посилаючись на те, що 03 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлю-продажу нерухомого майна з передаючою авансу, за яким досягнуто спільного наміру ОСОБА_1 , як покупця, та ОСОБА_2 , як продавця, укласти на момент виготовлення всіх документів, але не пізніше 05.04.2020 року договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна, а саме трьох кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка передала відповідачці аванс за попереднім договором про купівлю-продаж нерухомого майна у сумі 75 000(сімдесят п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 3000(три тисячі) доларів США, як частку грошової суми від договірної вартості нерухомого майна та сторони домовились, що в момент підписання договору купівлі - продажу нерухомого майна Покупець передасть Продавцю залишок суми у розмірі 425 000 (чотириста двадцять п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 17 000(сімнадцять тисяч) доларів США. Загальна вартість квартири складала 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 20 000(двадцять тисяч) доларів США. Нижче в умовах договору було вказано про внесення Покупцем ОСОБА_1 додаткового авансу в сумі 3000 (три тисячі) доларів США 15.03.2020 року. Дійсний факт засвідчено ОСОБА_2 та іншими співвласниками нерухомого майна (продавцями) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Договір підписаний сторонами особисто, про отримання авансу відповідачами засвідчено це власноручними підписами у договорі. Прийнятих на себе цивільно-правових зобов`язань відповідачі не виконали, порушили домовленість про продаж квартири, при цьому отриману суму коштів у вигляді авансу за попереднім договором не повернули. За таких обставин, оскільки основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідачів, гроші за попереднім договором на неодноразові вимоги позивача повернуто не було, позивач звертається із дійсною позовною заявою для захисту своїх прав.

Просить стягнути з відповідачів грошові кошти, передані їм в якості авансу, в розмірі 6000 доларів США, та стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Відзив на позов від відповідачів судом у встановлений строк не отримано.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомив. про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 03 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлю-продажу нерухомого майна з передаючою авансу, за яким досягнуто спільного наміру ОСОБА_1 , як покупця, та ОСОБА_2 , як продавця, укласти на момент виготовлення всіх документів, але не пізніше 05.04.2020 року договір купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна, а саме трьох кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка передала відповідачці аванс за попереднім договором про купівлю-продаж нерухомого майна у сумі 75 000(сімдесят п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 3000(три тисячі) доларів США, як частку грошової суми від договірної вартості нерухомого майна та сторони домовились, що в момент підписання договору купівлі - продажу нерухомого майна Покупець передасть Продавцю залишок суми у розмірі 425 000 (чотириста двадцять п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 17 000(сімнадцять тисяч) доларів США. Загальна вартість квартири складала 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 20 000(двадцять тисяч) доларів США. Нижче в умовах договору було вказано про внесення Покупцем ОСОБА_1 додаткового авансу в сумі 3000 (три тисячі) доларів США 15.03.2020 року. Дійсний факт засвідчено ОСОБА_2 та іншими співвласниками нерухомого майна (продавцями) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Договір підписаний сторонами особисто, про отримання авансу відповідачами засвідчено це власноручними підписами у договорі. Прийнятих на себе цивільно-правових зобов`язань відповідачі не виконали, порушили домовленість про продаж квартири, при цьому отриману суму коштів у вигляді авансу за попереднім договором не повернули. За таких обставин, оскільки основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідачів, гроші за попереднім договором на неодноразові вимоги позивача повернуто не було, позивач звертається із дійсною позовною заявою для захисту своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визнати, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне:

По перше, між сторонами має бути укладений письмовий договір про завдаток / ст. 547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом.

По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути указано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток а аванс.

По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004, від 13.10.2005, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню.

Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі.

Якщо сторони підписали договір купівлі-продажу на наступних умовах: Продавець зобов`язується продати покупцеві товар, покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором покупець вносить завдаток в певній сумі. Це прямо зазначено в договорі. Крім цього, в договорі обумовлено ціну, строк оплати, інші істотні умови. Відтак, внесені кошти під час підписання договору є завдатком з усіма наслідками.

З вище викладеного слідує, що внесена частина коштів в рахунок придбання якогось товару чи, в даному випадку, нерухомого майна сама по собі ще не є завдатком, як-би її не назвали. Для того щоб внесена частина коштів була завдатком необхідно все юридично правильно оформити.

Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

За вище викладених обставин суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

Щодо стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч.1,3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( ч.1 ст. 141 ЦПК).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача ( п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК).

Позовні вимоги задоволено повністю, а отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1620,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4500 гривень..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 546, 570, 655 ЦК України ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-260, 263-265, 274-279, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення авансу - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку грошові кошти, передані в якості авансу, в розмірі 3000 доларів США.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 грошові кошти, передані в якості авансу, в розмірі 3000 доларів США.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на корить ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1620 грн. 00 коп..

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354,355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.Г. Нікітін