П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 серпня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Кожух О. А., Куштана Б. П.

з участю секретаря Кекерчень М. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 березня 2021 року, ухвалене суддею Лемак О. В., по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обмежень і поновлення в державному реєстрі права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила позов до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обмежень і поновлення в державному реєстрі права власності на квартиру.

Свої вимоги мотивувала тим, що 04 листопада 2016 року приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н. М. провела державну реєстрацію речового права, права власності на об`єкт житлової нерухомості в АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2007 року № 4594 посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смирновою С. М. Державна реєстрація з відкриттям розділу проведена 10 листопада 2016 року, 16:51:37 за номером 32320716, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 липня 2017 р. Про існування інформації про зміну відомостей про право власності позивачу стало відомо від представника з Інформаційної довідки від №186541148.

Позивач вважає, що перехід права власності від позивача до відповідача на підставі договору іпотеки, а також реєстрація права власності є незаконною.

Зазначає, що спірна квартира підпадає під дію Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, що підтверджується довідкою, а загальна площа не перевищує 140 кв. м.

Приватний нотаріус Стойка Н. С., виконуючи повноваження реєстратора, на положення Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» уваги не звернула та неправомірними діями сприяла переоформленню права власності від іпотекодавця на іпотеко держателя.

На підставі наведеного позивач просить скасувати реєстрацію речового права, права власності на нерухоме майно, квартиру, об`єкт житлової нерухомості в АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2007 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смирновою С. М. за № 4594, яка вчинена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н. М., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 32320716 від 10.11.2016 16:51:37, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (а.с.2-9).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 березня 2021 року позовну заяву задоволено частково. Скасовано рішення приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни, про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 32320716 від 10.11.2016 року, яким за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право приватної власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки. В решті вимог - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.96-100).

На це рішення сторони подали свої апеляційні скарги (а.с.104-109, 117-122).

Позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шпуганич В. П., просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у поновленні в державному реєстрі права власності на квартиру. Зазначає, про помилковість висновку суду, що скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та обмежень автоматично призводить до відновлення становища, яке існувало до проведення державної реєстрації, та повернення спірної квартири у власність позивача. Позивачка переконана, що суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволенні, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом позовних вимог задоволення позову є неможливим, немає підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення. Позивач сформував позовні вимоги так, щоб отримати судове рішення яке не лише встановить порушення при вибутті з його власності квартири, а й ефективно поновить порушене право у спосіб встановлений законом. З огляду на вказане, позивач просив позов задовольнити повністю (а.с.117-122).

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі. При цьому банк зазначає, що іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Підписанням договору іпотеки сторонами погоджено умови договору іпотеки, які містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до статті 36 Закону «Про іпотеку» та досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позивачем не доведено, а судом не встановлено того факту, що у позивача чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Отже, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо застосування до даних правовідносин Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку з цим банк просить ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.104-109).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача Шпуганич В. П. та представник відповідача Гриниха Т. Ю. свої скарги підтримали та просили їх задовольнити. Проти скарг один одного заперечили, просили їх відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», який змінив своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», був укладений кредитний договорів № MKMOGL00000280, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 42 000 доларів США на споживчі цілі, з кінцевим строком повернення до 19 листопада 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

12 липня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № MKMOGL00000280 від 20.11.2007 року, згідно якої пункт 7.1 договору викладено в слідуючій редакції: «7.1 Періодом сплати вважати період з 3 по 7 число кожного місяця».

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 20 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № MKMOGL00000280, предметом якого є належна іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Смірновою С.М., реєстраційний номер №4589, квартира, загальною площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № МКМOGL00000280 від 20.11.2007 року у розмірі 40083,55 доларів США, з яких: 333782,68 доларів США - заборгованість за кредитом; 651,38 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 11,57 доларів США - штраф (фіксована частина), 1908,19 доларів США (процентна складова).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 186541148 від 29.10.2019 року встановлено, що приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), за індексним номером : 32320716 від 10.11.2016, на підставі якого внесено запис про реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 20.11.2007 року, виданого приватним нотаріусом Ужгородського МНО Смірнова С.М., Повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 07.10.2016. Повідомлення, серія та номер E.LV.0.0.0.0/3-696, виданий 13.07.2016,видавник Приватбанк.

Відповідно до довідки ОСББ «Наш Дім - Ужгород» №131 від 12 жовтня 2017 року, виданої ОСОБА_1 , слідує, що вона дійсно проживає та зареєстрована в АДРЕСА_2 . Разом з нею зареєстровані і проживають: чоловік - ОСОБА_6 , 1986 року народження; син - ОСОБА_8 , 2011 року народження; син - ОСОБА_9 , 2014 року народження.

Відповідно до статті 1 Закону «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону «Про Іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року N 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" (далі - Закон N 800-VI) норми статті 37 Закону N 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом N 800-VI змін до статті 36 Закону N 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, зокрема у пункті 27 договору іпотеки, передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 повідомлення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки не направлялося.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів" (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону «Про іпотеку»).

Отже, Закон «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Такі висновки узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/1310/17), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (справа N 802/1340/18-а) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року (справа N 644/3116/18).

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що квартира загальною площею 47,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону N 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ "КБ "Приватбанк" як забезпечення виконання умов кредитного договору.

Апеляційним судом роздруковано інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.159-161). З цієї інформації слідує, що квартира по АДРЕСА_1 , яка виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, а загальна площа не перевищує 140 кв.м. При цьому у власності позичальника іншого нерухомого житлового майна немає. Таким чином, позов про скасування реєстрації права власності на цю квартиру за ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовано задоволено, оскільки ця квартира підпадає під дію Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо іншої вимоги про поновлення в державному реєстрі за позивачкою права власності на спірну квартиру, то колегія суддів виходить з наступного.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав або про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі 922/1110/18 та від 05.12.2019 року у справі № 906/208/19.

Отже, скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення відповідного запису з боку реєстратора, що призводить до відновлення становища, яке існувало раніше, та повернення запису про право власності на квартиру за позивачкою ОСОБА_1 . Відтак, передумов для задоволення цієї позовної вимоги немає, а тому суд першої інстанції обґрунтовано її залишив без задоволення.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді