Провадження № 2/932/4860/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-ритм», про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.08.2018 року між ним та ТОВ «Авто-ритм» було укладено попередній договір №0164 купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до умов договору, відповідач мав у строк до 31 грудня 2019 року укласти з ним основний договір та передати у його власність майно, а саме: автомобіль марки УАЗ модель Patriot, 2015 року випуску, 2.3 D, МТ, чорного кольору, а позивач зобов`язується прийняти майно та сплатити його вартість у сукупності 169 900 грн. Відповідно до п.2.1 Договору на підтвердження дійсних намірів ним було сплачено на поточний рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 40 000 грн. Проте, одразу після перерахування зазначеної суми представники відповідача перестали виходити на зв`язок, а за місцем розташування їх офісу представники відповідача зникли. 06.08.2018 року до Індустріального ВДВП було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування триває і досі, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення винних осіб та збір доказів. Станом на 10.11.2020 року Договір втратив чинність, оскільки основний договір між сторонами не було укладено. Автотранспортний засіб не було отримано. Сплачені грошові кошти у розмірі 40000 грн. не повернуті. Враховуючи вищевикладене, попередній договір №0164 купівлі-продажу транспортного засобу від 20.08.2018 року, за відсутності майна, яке відповідач зобов`язується відчужити позивачу, ухилення відповідача від укладання основного договору та у зв`язку з несправедливими умовами договору, є підставою для визнання договору недійсним та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ним грошових коштів у розмірі 40000 грн. Просив суд визнати недійсним попередній договір №0164 купівлі-продажу транспортного засобу від 20.08.2018 року та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 40000 грн. Справу прохав розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 02.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу надсилалась копія ухвали від 02.12.2020 року, якою встановлено строки на подання заяв по суті справи, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Авто-Ритм» є суб`єктом господарювання, що спеціалізується на торгівлі іншими автотранспортними засобами та посередництві у торгівлі іншими товарами та товарами широкого асортименту, про що свідчить наданий позивачем витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

20.08.2018 року сторонами укладено попередній договір № 0164, найменований попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого сторони зобов`язались у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, на умовах, встановлених у попередньому договорі. Транспортний засіб, який продавець зобов`язується придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві за основним договором, та який являтиметься предметом основного договору, має наступні ідентифікаційні ознаки: марка УАЗ модель Patriot, 2015 року випуску, 2.3 D, МТ, чорного кольору. Сторони зобов`язалась укласти основний договір 20.08.2018 року, за умови виконання п. 2.1 попереднього договору. Згідно з п. 1.5 цього договору, якщо на визначену дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем товару, про що останній зобов`язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року. Відповідно п. 1.6 цього договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця майно, а покупець зобов`язується його прийняти та оплатити його вартість у сумі 169900 грн. Згідно з п. 1.8 договору, попередній договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулось, то попередній договір та передбачені ним зобов`язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до п.2.1 договору, в момент його укладення покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у розмірі 40000 грн., а продавець, своїм підписом на попередньому договорі, підтверджує факт отримання коштів. Зазначена сума є авансом.

Згідно із квитанцією № 0.0..1 від 20.08.2018 року, ОСОБА_1 сплатив на поточний рахунок ТОВ «Авто-Ритм», на виконання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу марки УАЗ модель Patriot, 40 000,00 грн.

Встановлено, що в обумовлений в попередньому договорі строк, договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений не був, відповідач ухиляється від спілкування з позивачем, грошові кошти в сумі 40 000,00 гривень, які сплачені, як аванс, позивачу не повернув.

06.08.2018 року ОСОБА_1 до Індустріального ВДВП подав заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування триває і досі, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення винних осіб та збір доказів.

Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогам ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 42 Конституції України визначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення.

Судом встановлено, що основний договір з купівлі-продажу майна мав бути укладений сторонами 20.08.2018 року, оскільки плату за попереднім договором позивачем було внесено 20.08.2018 року. У будь-якому випадку, навіть при наявності у відповідача труднощів у придбанні майна у третіх осіб, основний договір мав бути укладений не пізніше 31.12.2019 року, а якщо у зазначений термін не укладений, то зобов`язання за ним є припиненими.

Оскільки відповідачем умови попереднього договору купівлі-продажу майна у встановлений строк не виконані, майно не придбане та у власність позивача не передане, основний договір не укладений, оспорений правочин є припиненим.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 394/301/19, припинення договору не є перешкодою для визнання його недійсним у судовому порядку, за наявності для цього підстав.

Згідно із вимогами ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч.1ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати до договорів із споживачем умови, які є несправедливим, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а також встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист споживачів», умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.

Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Крім того, споживач має право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За положеннями ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним, суд виходить із того, що відповідач, як суб`єкт господарювання, не спеціалізується на торгівлі колісними транспортними засобами, а спеціалізується, зокрема, на посередництві у торгівлі іншими товарами та товарами широкого асортименту, тому укладаючи з позивачем договір, найменований як попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, зазначаючи у ньому товариство, що власником майна не є, як Продавця, ТОВ «Авто-Ритм» вчинило умисні дії із введення позивача в оману щодо предмету договору. Включивши до договору положення про строк його дії під відкладальною умовою у вигляді укладення основного договору у 5 денний строк з дня придбання товариством майна у сторонніх осіб, а також умови щодо строку дії попереднього договору до 31.12.2019 року, відповідач у такий протиправний спосіб заволодів можливістю користуватись коштами позивача протягом тривалого терміну, без будь-яких договірних правових наслідків для себе.

Оскільки введення споживача в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та використання нечесної підприємницької практики є підставою для визнання договору недійсним, а за недійсним правочином кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, позовні вимоги в частині визнання попереднього договору недійсним та стягнення 40000 грн. підлягають задоволенню.

Через те, що позивач за законом звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 4540,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-ритм», про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення попередній договір № 0164 купівлі-продажу транспортного засобу, що укладений 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Ритм».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Ритм», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 40 000,00 (сорок тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Ритм», , на користь держави судовий збір в сумі 4540,00 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева