Справа № 276/1471/21
Провадження по справі №2/276/979/21
30 листопада 2021 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді: Бобра Д.О.
за участю секретаря судового засідання: Свиридок А.В.
розглянувши в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Позивач звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що вона з відповідачем 16 травня 2014 року уклали шлюб. З 2018 року вони не проживають однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась донька від іншого чоловіка, але так як вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, дитина була зареєстрована як ОСОБА_3 . Зазначає, що відповідач не цікавиться її життям та матеріальної допомоги не надає, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, шлюб носить лише формальний характер, примирення не можливе, сім`я фактично припинила існувати.
Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 16 травня 2014 року відділом ДРАЦС Фрунзенського району комітету по справам ДРАЦС міста Санкт-Петербург, актовий запис №787.
Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 30.09.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі і просить його задовільнити, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повідомлень за останнім відомим місцем проживання, а також розміщенням оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті суду, що згідно ч.11 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідач відзив до суду не подавав, про причини неявки не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд даної справи.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав.
Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно із пунктами 7 та 12 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України, а також в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Також відповідно до змісту частини 1 статті 58 та статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка є громадянкою України, відповідач є громадянином Російської Федерації.
22 січня 1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція), яку 10 листопада 1994 року ратифіковано Верховною Радою України, та 14 липня 1995 року Конвенція набула чинності для України.
Частиною другою статті 1 Конвенції передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.
Відповідно до статті 28 Конвенції по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.
По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя (стаття 29 Конвенції).
Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.
Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Частина 3 ст.105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 16 травня 2014 року відділом ЗАГС Фрунзенського району Комітету по справам ЗАГС Уряду Санкт-Петербурга, актовий запис №787, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
Як слідує із змісту позовної заяви ОСОБА_1 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , позивач має неповнолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від іншого чоловіка. Подружжя не проживає разом з 2018 року.
Судом встановлено, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб носить лише формальний характер, примирення не можливе, сім`я фактично припинила існувати і зберегти її неможливо.
Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 908 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст. ст.56, 105, 110, 112 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб зареєстрований 16 травня 2014 року відділом ЗАГС Фрунзенського району Комітету по справам ЗАГС Уряду Санкт-Петербурга, актовий запис №787, між громадянкою України ОСОБА_1 та громадянином Росії ОСОБА_2 , розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держависудовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачембезпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Головуючий суддя: Д.О. Бобер