Ухвала

17 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 359/3245/20

провадження № 61-9574св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Литвиненко І. В. (суддя-доповідач)

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом Перегудою Анатолієм Павловичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2020 року у складі судді Борця Є. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., Рубан С. М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у квітні 2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - ДП «Украерорух») на свою користь матеріальну допомогу в розмірі 469 600 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 березня 2020 року до дня ухвалення рішення суду.

Зазначений позов ОСОБА_1 мотивував тим, що з 01 квітня 1993 року він безперервно працював в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух».

Станом на день звільнення з роботи займав посаду інженера з УПР 1 категорії організаційно-методичної групи САО.

Розмір його посадового окладу становив 23 480 грн.

Наказом виконуючого обов'язки директора РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» від 23 березня 2020 року № 115/о він був звільнений з роботи з 23 березня 2020 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України.

Стаж його безперервної роботи в ДП «Украерорух» склав повних 26 років.

На підставі пункту 6.25.2 Колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, у відповідача виник обов'язок виплатити йому матеріальну допомогу в розмірі 20 посадових окладів, що становить 469 600 грн. Однак відповідач ухиляється від добровільного виконання цього обов'язку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 17 грудня 2020 року позов задовольнив частково.

Стягнув з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 469 600 грн.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовив.

Стягнув з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 420,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

Стягуючи з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу місцевий суд виходив з того, що нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці», однак зазначена виплата була гарантована відповідачем на підставі пункту 6.25.2 Колективного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що всі суми, які підлягали виплаті при звільненні, позивач отримав вчасно, а дії відповідача викликані непереборними обставинами, що унеможливили виконання ДП «Украерорух» зобов'язань, передбачених Колективним договором.

Київський апеляційний суд постановою від 13 травня 2021 року апеляційні скарги адвоката Клименко К. О., діючої в інтересах ОСОБА_1, залишив без задоволення.

Апеляційну скаргу ДП «Украерорух» задовольнив частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2020 року в частині стягнення з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн змінив, зменшивши розмір стягнутих із ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з 25 000 грн до 20 000 грн.

В решті рішення залишив без змін.

Змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнення з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу місцевий суд виходив з того, що внесення адвокатом у перелік наданих послуг відвідування судових засідань в Київському апеляційному суді є передчасним, оскільки така послуга в суді першої інстанції не надавалася, тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення витрат на вказану правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Залишаючи рішення суду першої інстанції в решті без змін суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1, стягнувши з відповідача на користь позивача одноразову матеріальну допомогу в сумі 469 600 грн, та відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішення місцевого суду, прийняте в цій частині, відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційних скаргах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Представник ОСОБА_1 - адвокат Перегуда А. П. у червні 2021 року подав касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення у відповідній частині та ухвалити нове судове рішення у цій частині, а саме стягнути з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 23 березня 2020 року по день винесення рішення суду у цій справі.

Рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги не оскаржуються.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 761/2451/15-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 212/1325/17-ц, від 10 лютого 2021 року у справі № 143/179/19, Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16, від 06 грудня 2017 року у справі № 6-331цс17 (212/5615/15-ц), від 14 грудня 2016 року у справі № 6-788цс16, від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Видання сертифікату ТПП можливе лише за встановлення нею причинно-наслідкового зв'язку між форс-мажором і невиконанням суб'єктом господарювання договірних зобов'язань. Відтак саме наявність сертифікату ТПП є аргументом на користь існування такого причинно-наслідкового зв'язку. Самого документу про фіксацію обставин непереборної сили недостатньо - потрібно довести, що саме і виключно така обставина спричинила неможливість виконання суб'єктом господарювання обов'язків за договором.

Належним доказом дії обставин непереборної сили є саме Сертифікат регіональних представництв ТПП України, а не її висновок. Крім того, у наданому до суду висновку ТПП від 29 липня 2020 року вказано, що він не є висновком судової експертизи відповідно до Закону України «Про судову експертизу», тому є недопустимим доказом.

Запровадження всеукраїнського карантину не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання договірних зобов'язань. Відповідач повинен довести, що він не в змозі виконувати конкретні зобов'язання і що цю неможливість зумовив саме карантин. Тобто має обґрунтувати наявність причинно-наслідкового зв'язку між встановленим карантином та неможливістю виконання своїх зобов'язань за Колективним договором, зокрема надати докази відсутності у нього коштів для виплати відповідної матеріальної допомоги.

З 15 червня 2020 року відповідач працює у звичайному режимі, однак продовжив ігнорувати вимоги чинного законодавства протягом тривалого часу, оскільки лише 02 червня 2021 року здійснив повний розрахунок з позивачем та виплатив матеріальну допомогу, передбачену Колективним договором у розмірі 469 600 грн.

Відповідач не надав жодних доказів реальної відсутності у підприємства коштів для виплати працівникам матеріальної допомоги, передбаченої пунктом 6.25.2 Колективного договору.

Матеріальна допомога передбачена Колективним договором входить до структури заробітної плати, тому повинна бути виплачена в день його звільнення, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 143/179/19.

Ні при звільненні, ні за його зверненнями до відповідача повний розрахунок з ним не проведений, зокрема не виплачена матеріальна допомога на підставі пункту 6.25.2 Колективного договору. Вказана виплата здійснена лише 02 червня 2021 року.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно з правовим висновком, висловленим у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-788цс16 нормою частини другої статті 117 КЗпП України встановлено, що у разі позитивного для працівника вирішення судом спору про розміри належних йому сум, роботодавець не звільняється від оплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ДП «Украерорух» у липні 2021 року подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що висновок ТПП було видано спеціальним уповноваженим органом на підставі аналізу та оцінки документів, наданих замовником, підписано першим віце-президентом ТПП України та засвідчено печаткою відповідної установи, тому доводи особи, яка подала касаційну скаргу про те, що висновок ТПП є неналежним доказом ґрунтуються виключно на особистих міркуваннях та припущеннях без будь-якого документального підтвердження.

Позивач безпідставно посилається на постанову Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 212/6977/15-ц, оскільки Верховний Суд у постанові від 11 березня 2019 року у справі 235/7241/16-ц вказав про те, що нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці», тому на відповідача не поширюється дія статті 117 КЗпП України.

Посилання на постанови суду касаційної інстанції є помилковим, оскільки предмет і підстави позову у зазначених справи є різними із справою, яка є предметом розгляду.

Операційна діяльність Украероруху, яка забезпечує основну частку його доходу, є збитковою, а тому не може забезпечити наповненість власного капіталу. Отже, станом на І квартал 2020 року, а також станом на поточну дату власних коштів в Украерорусі не вистачає навіть для забезпечення обов'язкових платежів (податків, заробітної плати) та функціонування Украероруху в цілому.

Адміністрація підприємства відповідача не відмовляється здійснювати виплати матеріальної допомоги, однак, зважаючи на брак коштів, пропонує певну розстрочку такої виплати.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою від 15 червня 2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Справа № 359/3245/20 надійшла до Верховного Суду 08 липня 2021 року.

Верховний Суд ухвалою від 23 вересня 2021 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 02 вересня 2021 року передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 905/857/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 102 723,50 грн, в межах розгляду справи про банкрутство ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу», за касаційною скаргою ПАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року та рішення Господарського суду Донецької області від 03 грудня 2020 року.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначила необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) та у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 у справі № 6-948цс16, у зв'язку з тим, що основними елементами непереборної сили є надзвичайність, невідворотність, непередбачуваність, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою обставиною та неможливістю виконати особою свого зобов`язання.

При цьому, з урахуванням положень частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішення Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44 (5) , документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11. Регламенту.

Таким чином, у даних правовідносинах колегія суддів Касаційного господарського суду вважає спірними наступні питання:

1) щодо можливості поширення інституту непереборної сили як підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України саме на зобов`язання роботодавця по виплаті працівникові заробітної плати (основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних витрат);

2) щодо можливості звільнення роботодавця від обов`язку по виплаті заробітної плати звільненому працівникові за відсутності тих обставин, які передбачені трудовим законодавством як підстава для зменшення заробітної плати з огляду на наявність у працівника лише трудової книжки без інших первинних документів щодо виконання ним трудових обов`язків у спірний період у обставинах окупації основного місця розташування роботодавця незаконними збройними формуваннями;

3) щодо можливості визнання непереборною силою захоплення підприємства - роботодавця у 2017 році з огляду на те, що Операція Об`єднаних сил фактично триває у безпосередній географічній близькості до основного місця розташування відповідача з весни 2014 року у розрізі ступеню непередбачуваності роботодавцем цієї обставини як елементу непереборної сили (стаття 617 ЦК України) та її впливу на виконання роботодавцем своїх обов`язків по виплаті заробітної плати перед працівником.

4) щодо природи наукового висновку Торгово-промислової палати України, з урахуванням того, що відповідно до Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є Сертифікат;

5) щодо безумовного характеру наведених невідворотних обставин як таких, що звільняють роботодавця від відповідальності, з урахуванням того, що Сертифікат та (або) висновок Торгово-промислової палати є доказом в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України, який має оцінюватися судом поряд з іншими, наданими учасниками справи доказами.

У справі, яка переглядається, виникли подібні правовідносини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 252, частиною другою статті 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 359/3245/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою адвокатом Перегудою Анатолієм Павловичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21).

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. В. Литвиненко Судді:А. І. Грушицький А. А. Калараш Є. В. Петров О. С. Ткачук