Справа № 206/2616/21
Провадження № 2/206/994/21
19 листопада 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Малихіної В.В.,
при секретареві Мороз В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про визнання недійсним іпотечного договору, про визнання недійсним договору про задоволення іпотекодержателя, припинення права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності та про визнання спадщини відумерлою, -
22.06.2021 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Приватного нотаріуса ДМНО Бондаря М.О., в якому просить визнати недійсним іпотечний договір, визнати недійсним договір про задоволення іпотекодержателя, припинити право власності, скасувати записи про державну реєстрацію права власності та визнати спадщину відумерлою, посилаючись на наступне. 05.02.2021 було укладено іпотечний договір № 44 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 в іпотеку Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 26.11.1996 року виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п-69. 12.02.2021 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає в особисту приватну власність за вартістю та на умовах, визначених у договорі, квартиру АДРЕСА_1 . 05.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору іпотеки № 44, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56488024 від 05.02.2021, номер запису про іпотеку 40431768. 12.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021. Відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 253 від 13.01.2021 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996, виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п-69. Відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 2876 від 16.03.2021 та до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 квартира АДРЕСА_1 не зареєстрована за ОСОБА_2 ОСОБА_2 не була власником спірної квартири. Отже, ОСОБА_2 розпорядилась спірною квартирою та уклала з ОСОБА_1 договір іпотеки, а в подальшому договір про задоволення вимог іпотекодержателя незаконним шляхом.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2021 забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам до розгляду справи по суті здійснювати у будь-який спосіб відчуження квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2021 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Витребувані необхідні докази.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2021 вилучено з числа відповідачів приватного нотаріуса ДМНО Бондаря М.О., залучено в якості третьої особи приватного нотаріуса ДМНО Бондаря М.О., закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання, яке відбулось 19.11.2021 не з`явилась. 19.11.2021 до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що обставини викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судові засідання не з`явились за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі документів ухвалює заочне рішення.
Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 року, виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу за № 306п-69 (а.с. 16).
Вказана інформація також підтверджена листом КП «ДМБТІ» ДМР від 16.03.2021 № 2876. Окрім іншого, у вказаному листі зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи за вище зазначеною адресою, відомості щодо реєстрації права власності за гр. ОСОБА_2 відсутні (а.с. 16).
Відповідно до актового запису про смерть від 17.05.2013 № 455 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 105).
Відповідно до актового запису про смерть від 03.09.2013 № 761 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 106).
Відповідно до актового запису про смерть від 04.03.2015 № 203 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 107).
Відповідно до актового запису про смерть від 27.03.2015 № 281 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 108).
Згідно з ч. 2 ст. 1220 Цивільного Кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .
Згідно зі ст. ст. 1268, 1270 Цивільного Кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з наданих Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою спадкових справ після: ОСОБА_5 (№ 161/2014), ОСОБА_7 (№ 162/2014), ОСОБА_4 (№117/2015), ОСОБА_6 (157/2015) вбачається наступне.
З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2014 їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на частину квартири, у зв`язку з тим, що представник спадкоємця не надав правовстановлюючих документів, у зв`язку з їх втратою. У вказаній нотаріальній справі міститься копія свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 61-68).
З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулась ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2014 їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на частину квартири, у зв`язку з тим, що представник спадкоємця не надав правовстановлюючих документів, у зв`язку з їх втратою (а.с. 69-81).
З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_2 . У вказаній нотаріальній справі міститься заповіт від імені ОСОБА_4 , який заповідає ОСОБА_2 усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в загалі усе те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом матиме право (а.с. 84-92).
З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_2 . У вказаній нотаріальній справі міститься заповіт від імені ОСОБА_6 , який заповідає ОСОБА_2 усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, всі належні йому права та обов`язки, які належали йому на день посвідчення цього заповіту, а також всі майнові права та обов`язки, які будуть належати йому на день смерті (а.с. 93-103).
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини, це правило також поширюється і на відносини щодо відумерлої спадщини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1277 Цивільного Кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Зі змісту вказаних норм випливає, що у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці.
З метою захисту цього законного інтересу згідно з ч. 5 ст. 1277, ст. 1283 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадщина, неприйнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою збереження його.
Оскільки, з часу відкриття спадщини минуло більше одного року, спадкоємці відсутні, суд вважає за необхідне визнати спадщину відумерлою та передати у власність територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_2 .
Окрім того, на виконання ухвали суду Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. повідомив, що на підставі ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська було здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, та вилучено оригінали та належним чином завірені копії документів на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію та внесені записи про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , однак нотаріусом надано копії з копій документів, які витребовував суд. Так, з наданого ОСОБА_2 приватному нотаріусу свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996, виданого Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що вказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с. 164).
Тобто, ОСОБА_2 було надано свідоцтво про право власності на житло, яке є ідентичним (дата, номер, орган видачі, уповноважені для підпису особи, реєстровий номер) до свідоцтва про право власності на житло, яке було видано на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Однак, відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 2876 від 16.03.2021 квартира АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1996 року належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказане свідоцтво видане Дніпропетровською облспоживспілкою, згідно розпорядження № 82, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п за реєстровим № 69. Відомості щодо реєстрації права власності за гр. ОСОБА_2 відсутні.
Водночас, з наданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. документів вбачається, що 05.02.2021 було укладено іпотечний договір № 44 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 в іпотеку Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 26.11.1996 року видане Дніпропетровською облспоживспілкою згідно розпорядження № 82. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 306п-69 (а.с.160,161). 12.02.2021 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого, ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає в особисту приватну власність за вартістю на умовах, визначених у договорі, квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 165,166).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору іпотеки № 44, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56488024 від 05.02.2021, номер запису про іпотеку 40431768. 12.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021. 16.02.2021 приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О. було внесено запис про державну реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 69, виданого 16.02.2021, права приватної власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру (а.с. 11-13).
Таким чином, ОСОБА_2 для реєстрації іпотечного договору № 44 від 05.02.2021 та договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021 було надано свідоцтво про право власності на житло, в якому міститься інформація, яка не підтверджена КП «ДМБТІ» ДОР. Так, вказане свідоцтво про право власності на житло видане на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Отже, зазначені іпотечний договір № 44 від 05.02.2021 та договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021 підлягають визнанню судом недійсними виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, так у частині 1 вказаної статті зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
В п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття прав власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, окрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Відповідно до п. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припиненні речових прав відповідно до Закону.
Так, реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 330, 388, 658 Цивільного кодексу України право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 Цивільного кодексу України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. З огляду на те, що спірна квартира незаконно вибула із володіння (охорони) єдиного можливого власника Дніпровської міської ради, їй відумерла спадщина належить з часу відкриття спадщини.
У подальшому та на даний час, право власності на підставі договору купівлі - продажу від 16.02.2021 № 69 посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бондарем М.О., перейшло до ОСОБА_3 .
Ураховуючи викладене, спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_3 на підставі ст. З88 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Відповідно до статуту Дніпровської міської ради вона є повноважним представником територіальної громади міста Дніпра.
Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Дніпровська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Дніпра.
Незаконне вибуття поза волею власника квартири за адресою: АДРЕСА_3 , порушує майнові інтереси держави в особі Дніпровської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості розпоряджатись та здійснювати державний контроль за використанням вказаного об`єкта нерухомості.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
А тому суд погоджується із доводами позивача, на які він посилається, як на обґрунтування заявлених позовних вимог, з обраним способом захисту порушеного права. Вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 3-5, 11-13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати недійсним іпотечний договір № 44 від 05.02.2021, що був укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 52 від 12.02.2021, що був укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на Предмет Іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності:
Визнати відумерлою спадщину, що складається з квартири АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 , та передати її у власність територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 6810,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: В.В. Малихіна