справа № 642/5261/20
провадження № 2/642/411/21
05 лютого 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.)
в складі: головуючого - судді Ольховського Є.Б.
за участю секретаря - Алімурадової Т.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління Державної міграційної служби України у Харківській області, Служба у справах дітей по Холодногірському району про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, -
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про надання їй дозволу на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16-річного віку та дозволу оформлювати документи у зв`язку з виїздом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 02 липня 2011 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2016 року шлюбні стосунки між подружжям припинені. Дитина на даний час проживає разом із матір"ю. Відповідач жодної участі у житті дитини не приймає. Позивачка має можливість забезпечити повноцінний відпочинок доньці за кордоном, адже це необхідно для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, це здійснити без нотаріально посвідченої згоди батька неможливо. Вона неодноразово зверталася до родичів відповідача, шукала його, так як не має відомостей щодо його теперішнього місця мешкання, але це питання так і не вирішено. Враховуючи викладене вимушена звернутися до суду із даним позовом.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.12.2020 року підготовчє провадження по справі закрито. Справу призначено до розгляду справи по суті.
Позивачка подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач, будучі належним чином повідомлений про слухання справи, до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надавав.
Представники третіх осіб до судового засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Суд вважає, при відсутності заперечень зі сторони позивача, у відсутність відзиву на позов, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до 2 ст. ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони з 02 липня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 )
Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 )
Неповнолітня донька проживає разом з матір`ю.
Відповідач не надає позивачу нотаріально посвідчену згоду на виїзд неповнолітньої дитини.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст.7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ч. 8 ст. 7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.
З того часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, у тому числі здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду по надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року (з змінами і доповненнями), за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки судом встановлено, що необхідність виїзду за кордон дитини, в першу чергу, викликана необхідністю її оздоровлення, повного та гармонійного розвитку її особистості. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов`язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується.
Керуючись ст.ст.10-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280, 355 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на вивіз малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення дитиною 16-річного віку.
Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до досягнення дитиною 16-річного віку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.Б.Ольховський