ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1079/21 Справа № 203/262/20 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Юнівес про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року позивач пред`явив через суд цей позов, приведений у відповідність до вимог ст. ст. 175-177 ЦПК України 14 лютого 2020 року, до ОСОБА_1 , де третьою особою визначив ПАТ «СК «Юнівес», на предмет стягнення матеріальних збитків, завданих механічними пошкодженнями його автомобіля «Тойота», днз НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 липня 2018 року з вини водія ОСОБА_1 через порушення ним Правил дорожнього руху, що встановлено постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року. За висновком судового експерта товарознавця Дроздова Ю.В. №1008/18/18 від 08 серпня 2018 року, складеного на підставі заяви позивача, встановлено величину матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості), завданого власникові автомобіля «Тойота», днз НОМЕР_1 , у розмірі 213 010 грн., фактичну вартість відновлювального ремонту у розмірі 189 195,50 грн., втрату товарної вартості в розмірі 13 354,46 грн., у зв`язку з чим в межах страхового ліміту в 100 000 грн. ПАТ «СК «Юнівес», де застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом №АМ/1510986, виплачено страхове відшкодування в розмірі 95 000 грн. за вирахуванням франшизи, тому непокрита страховою компанією сума вартості відновлювального ремонту становить 102 549,96 грн. з урахуванням суми втрати товарної вартості, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у вигляді сплаченої вартості послуг судового експерта в розмір 2100 грн., витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та судового збору, сплаченого за подання цього позову до суду, в розмірі 1025,49 грн..

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 102 549,96 грн. та судовий збір в розмірі 1025,49 грн., а всього 103 575,45 грн., в решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем фактично витрачено на відновлювальний ремонт автомобіля з урахуванням втрати товарної вартості 202 549,96 грн. (189195,50 грн. фактична вартість відновлювального ремонту та 13354,46 грн. втрата товарної вартості), з яких 94 000 грн. відшкодовано страховою компанією, саме на відповідача ОСОБА_1 , дії якого перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та заподіянням матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля позивача, законом покладений обов`язок відшкодувати різницю між страховою виплатою та фактично понесеними витрати на відновлювальний ремонт та втрату товарної вартості автомобіля, а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 102 549,95 грн. залишку вартості відновлювального ремонту та втрати товарної вартості автомобіля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 17 липня 2018 року о 09 год 20 хв. у м. Дніпрі на перехресті пр.О.Поля та вул.В.Антоновича у м. Дніпрі сталась ДТП за участю автомобіля «Тойота», днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Рено Логан, днз НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок порушення останнім вимог п.8.7 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Дані обставини підтверджуються постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення за ст. 124 КУпАП, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 28 серпня 2018 року (а.с.4).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вказана постанова суду від 13 серпня 2018 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи.

Транспортний засіб, яким під час ДТП керував ОСОБА_3 , належить на підставі права власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , наданого в матеріалах справи в копії(а.с.4 зворот).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «СК «Юнівес» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1510986, який діяв на час настання ДТП, що визнається ПАТ «СК «Юнівес» в листі від 07 лютого 2020 року(а.с.33).

Також судом встановлено, що у вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПрАТ «СК «Юнівес», ОСОБА_1 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та матеріального збитку, заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди, однак ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року (справа №203/3277/18) прийнята часткова відмова ОСОБА_2 від позову з закриттям провадження в частині вимог до ПрАТ «СК «Юнівес», а ухвалою цього ж суду від 03 грудня 2019 року справа (№203/3277/18) позов адвоката Чіпа Я.М. в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, - залишено без розгляду. Вказані ухвали не оскаржувались та набрали законної сили.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем фактично витрачено на відновлювальний ремонт автомобіля з урахуванням втрати товарної вартості 202 549,96 грн. (189195,50 грн. фактична вартість відновлювального ремонту та 13354,46 грн. втрата товарної вартості), з яких 94 000 грн. відшкодовано страховою компанією, саме на відповідача ОСОБА_1 , дії якого перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та заподіянням матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля позивача, законом покладений обов`язок відшкодувати різницю між страховою виплатою та фактично понесеними витрати на відновлювальний ремонт та втрату товарної вартості автомобіля, а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 102 549,95 грн. залишку вартості відновлювального ремонту та втрати товарної вартості автомобіля.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.

Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов`язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).

При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід врахувати положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта від 08 серпня 2018 року не є належним доказом у даній справі, так як складений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не спростовують розмір заподіяної шкоди, а доказів на спростування розміру завданої шкоди апелянтом надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що не можливо стверджувати чи існували на автомобілі позивача старі пошкодження, які сталися до ДТП, що впливає на визначення розміру матеріального збитку, колегія суддів відхиляє, оскільки жодних доказів зафіксованих при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та у протоколі огляду пошкодженого КТЗ експертом Дроздовим Ю.В. від 26 липня 2018 року немає.

Інші доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2021 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко