УХВАЛА

19 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 643/2058/16-ц

провадження № 61-13841св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів, визнання спадщини відумерлою за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року, та касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, в якому просив визнати недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнати недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнати відумерлою спадщиною квартиру, що належала померлій ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року, з урахуванням ухвал цього ж суду про виправлення описок від 03 листопада 2016 року та від 12 лютого 2018, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 1010 від 13 березня 2014 року. Визнано недійсним правочин, вчинений у формі договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 745 від 22 квітня 2014 року. Визнано відумерлою спадщиною квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_3 . Вирішено питання про судовий збір.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 1010 від 13 березня 2014 року - визнано недійсним. Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_3 - визнано відумерлою спадщиною. У задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєтрованого в реєстрі за № 745 від 22 квітня 2014 року - відмовлено.

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року в справі № 4/166 «Б», справі № 638/10176/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

15 жовтня 2020 року Харківська міська рада через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним правочину, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме апеляційним судом застосовано норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 640/17297/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі №183/1617/16 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті

34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

справу за позовом Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів, визнання спадщини відумерлою за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року, та касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року призначити до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев