Справа №345/2192/21
Провадження № 2/345/738/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2021 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Яремчук М.Є.

В С Т А Н О В И В:

представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Альфа-Банк» три проценти річних від простроченої суми заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та суму судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 21.04.2008 між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 49006491, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 108 765 дол. США 23 центи. 21.04.2008 між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки № 490064913-П, відповідно до умов яких вони поручилися за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникають або можуть виникати в майбутньому на підставі кредитного договору № 490064913 від 21.04.2008. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість по тілу кредиту 799 367,60 грн., по процентах 109 393,57 грн., загальною сумою 908 761,17 грн., що підтверджується судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.08.2009. В рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором на рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 102 499, 44 гривень. Проте досі залишається не погашеною заборгованість у сумі 806 261,73 гривень. Згідно розрахунку 3 % річних від простроченої суми за період з дати ухвалення рішення до моменту подання позовної заяви становить 283 627,41 гривень. Таким чином розмір штрафних санкцій передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають бути застосовані до ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № 49006413 від 21.04.2008, становить 283 627, 41 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Яремчук М.Є. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач у тексті позовної заяви обґрунтовує наявність кредитної заборгованості ОСОБА_1 наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009, однак копію даного наказу не долучив до позовної заяви. Відповідачу не було відомо про наявність такого наказу, оскільки копію він не отримував, через це був позбавлений права на його оскарження. Також йому нічого не було відомо про відкриття будь-якого виконавчого провадження. Відсутність виконавчих проваджень, де стягувачем є АТ «Альфа Банк», а боржником ОСОБА_1 підтверджується витягом за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 16.06.2021. Крім того, наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 немає у ЄДРСР. Більше того, звернення банку саме до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області не мало жодних правових підстав, зокрема це суперечить ст. 97 ЦПК України щодо правил підсудності, а також ст. 96 ЦПК України, оскільки вимога щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не могла бути задоволена шляхом видачі судового наказу. Позичальник певний період сплачував кредит, однак з настанням фінансової кризи, значним підвищенням курсу долара по відношенню до гривні, він не міг своєчасно погасити даний кредит. Через це банк у 2011 році забрав у ОСОБА_1 предмет застави: автомобіль «BMW X5 3OD», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Сторони за домовленістю оцінили предмет застави у 630 157,77 грн., про що зазначено в п. 2.13 вказаного предмету договору. З того часу банк не заявляв до відповідача жодних претензій з приводу погашення будь-якої заборгованості за кредитним договором. Така поведінка банку свідчила про те, що питання погашення кредиту було закрито. Також банк не має право стягувати суми, передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки пропустив строк позовної давності звернення до суду. У даному випадку договір був укладений 21.04.2008, остаточною датою повернення кредиту 21.04.2015. З позовом про стягнення передбачених ст. 625 ЦК України коштів позивач звернувся 18.05.2021, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності. Позивач як стягувач мав можливість протягом встановленого законом строку використовувати права, надані, законом в тому числі і звертатися до суду з позовом про стягнення коштів за ст. 625 ЦК України, однак цього не зробив. Враховуючи викладене, просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також, якби банк і мав право на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, то така сума була б значно меншою, ніж зазначає позивач. Неправильність розрахунку, який надав банк, полягає в тому, що банком нараховано 3 % річних від суми заборгованості за період більш, як за три роки до дати позову. Банк у своєму розрахунку застосував період з 27.08.2009 по 18.05.2021, а це більш як 12 років. Він може ставити питання про стягнення 3% річних в межах трьох років, що передують зверненню до суду з даним позовом, тобто з 18.05.2018. На підставі викладеного просить відмовити у позові за безпідставністю вимог, а також застосувати до позовних вимог АТ «Альфа Банк» позовну давність, яка є окремою підставою для відмови позивачу в позові.

Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позов не визнає повністю, зважаючи на наступне. Банк не має право звератися до поручителів про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки після ухвалення рішення суду (у даному випадку наказ) про дострокове стягнення кредиту, порука на ці правовідносини не поширюється. Позивач не звертався до неї як до поручителя з вимогою про дострокове погашення кредиту, будь-яке рішення суду про стягнення з неї як з поручителя в солідарному порядку заборгованості відсутнє. Тому, відповідно, відсутні підстави для стягнення з неї нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних. Також банк мав право протягом шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов`язання звернутися у передбачений законом спосіб з вимогами до поручителя, однак цього зробив. Враховуюче вищезазначене вважає, що порука за договором припинена внаслідок пропуску кредитором строку звернення з позовною заявою до поручителя, оскільки порука припинилася через 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Також посилання на наказ Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 є без підставним, тим більш він не долучений до матеріалів справи. Звернення банку саме до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області було незаконним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства. Окрім цього, банком не доведено наявність заборгованості? від якої напряму залежить правильність нарахованих сум. Банком нарахованj 3% річних від суми заборгованості з порушенням терміну позовної давності, тобто за період понад 3 роки, тому в даному випадку необхідно застосувати строки позовної давності. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволені позову за безпідставністю вимог.

Відповідач ОСОБА_2 , подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнає, зважаючи на наступне. Банк не має права звертатися з позовом до нього про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки він не звертався до нього як до поручителя в установлені законом строки з вимогами про стягнення основної суми заборгованості за кредитом, будь-яке рішення про стягнення з нього як з поручителя в солідарному порядку заборгованості відсутнє. Вважає, що порука за договором припинена внаслідок пропуску кредитором строку звернення з позовною заявою до поручителя, оскільки порука припинилася через шість місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Банк у своєму позові посилається на ухвалене рішення суду - наказ Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009, при цьому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється. Окрім цього, банком не доведено наявність заборгованості, від якої напряму залежить правильність нарахованих сум. Банком нарахована 3% річних від суми заборгованості з порушенням терміну позовної давності, тобто за період понад 3 роки, тому в даному випадку необхідно застосувати строки позовної давності. З огляду на викладене просить суд відмовити у задоволені позову за безпідставністю позвних вимог.

Представник АТ «Альфа Банк» подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що факт наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 490064913 від 21.04.2008 встановлено судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 та є преюдиціально встановленим фактом, тому згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК не підлягає повторному доказуванню, оскільки стосується тих самих осіб та одного кредитного договору. Крім цього, вищезазначений судовий наказ міститься на загальнодоступному веб-сайті «Судова влада», є загальнодоступною інформацією, з якою, зважаючи на презумпцію власних майнових прав, ОСОБА_1 мав та має право ознайомлюватися. Таким чином, твердження ОСОБА_1 про відсутність заборгованості перед позивачем та не доведення такої заборгованості не відповідає дійсності, спростовується правовою позицією позивача в повному обсязі. Водночас строк звернення до суду з позовною заявою про стягнення 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України позивачем не пропущено, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а сума, яка підлягає стягуванню в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховується за увесь час прострочення, що прямо передбачено зазначено статтею. А тому, просить суд відмовити у застосуванні строків позовної давності до позовної давності, а позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - Яремчук М.Є. у судовому засіданні підтримала заперечення проти позовної заяви, викладені у відзиві, та просила у задоволені позовних вимог відмовити. Додатково звертала увагу суду на те, що позивач умисно відправляв всю кореспонденцію відповідачу на незрозумілі адреса. Крім того, у представника позивача, від імені якого до матеріалів справи долучаються заяви та клопотання, довіреність видана до 31.07.2021, а відповідно подані після закінчення повноважень представника докази повинні визнаватися такими, що подані неуповноваженою особою.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 31.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

23.06.2021 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Яремчук М.Є. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову за безпідставністю та застосувати до позовних вимог позовну давність (а.с. 34-37).

26.07.2021 відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову за безпідставністю та застосувати до позовних вимог позовну давність, а розгляд справи проводити без її участі (а.с. 71).

Ухвалою суду від 26.07.2021 клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Яремчук М.Є. про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ «Альфа Банк» належним чином завірену копію наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №490064913 від 21.04.2008 в сумі 908 761,17 гривня. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.08.2021 представник позивача адвокат М.В. Стеценко подав клопотання про приєднання доказів, а зокрема просив приєднати до матеріалів справи примірник судового наказу, виданого Шахтарським міськрайонний судом Донецької області по справі № 2н-220/2009 (а.с. 91-123).

13.09.2021 відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову за безпідставністю та застосувати до позовних вимог позовну давність, а розгляд справи проводити без його участі (а.с. 125-126).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

судом встановлено, що 21.04.2008 ЗАТ «Альфа-Банк» з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони уклали кредитний договір № 490064913, згідно з яким відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 108 765,23 доларів США із номінальною процентною ставкою 13,5 % річних, дата остаточного повернення кредиту 21.04.2015 (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 2.4 договору цільове використання кредиту - це придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ПФ «Христина» № 07-2985 АХ від 10.04.2008 - «BMW X5 3.0D», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

П. 2.11, 2.13 ст. 2 договору визначено, що предметом застави є транспортний засіб «BMW X5 3.0D», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , вартість якого складає 630 157,77 гривень

Відповідно до договорів поруки № 490064913-П-2 від 21.04.2008 та № 49006-4913-П від 21.04.2021, укладених між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , останні поручилися за виконання боржником зобов"язань за основним договором (а.с. 8, 9).

Згідно з п. 2.1 вищезазначених договорів поруки, поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 поручаються за виконання боржником ОСОБА_1 наступних обов`язків, що виникли на підставі кредитного договору № 490064913 або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому:

а) обов`язок повертати банку кредит рівними частинами у термін визначені основним договором та додатком № 1 до основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 21.04.2015;

б) обов`язок щомісячно сплачувати банку проценту проценти за користування кредитом у терміни визначені основним договором та додатком № 1 до основного договору;

в) обов`язок у випадку передбачених основним договором або законодавством України, у строк 10 днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті, повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із основного договору;

г) обов`язок сплати банку неустойки (пеню, траф) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за основним договором.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 цих договорів боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов`язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

У п. 3.2 ст. 3 договорів зазначено, що передбачена статтею 3.1 цього договору відповідальність поручителя настає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов`язків зазначених у пункті 2.1 цього договору

П. 3.3 ст. 3 договору визначено, що поручитель має право виконати обов`язки, зазначені у пункті 2.1 цього договору, або їх частину достроково та за відсутності передбачених основним договором або законодавством України підстав для дострокової вимоги їх виконання банком у випадку, якщо боржник зробив письмову заяву про неспроможність виконати їх належним чином.

Відповідно до розрахунку відсотків за користування грошовими коштами, сума заборгованості за період 27.08.2009 по 18.05.2021 складає 806 261,73 грн. та 283 627, 41 грн. відсотків. Даний розрахунок долучений позивачем до позовної заяви, однак не підписаний та не завірений жодною особою (а.с. 10).

Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 наказано стягнути заборгованість з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Альфа-Банк» за кредитом в розмірі 799 367,60 грн., по процентах 109 393,57 грн., пені в сумі 208 781,00 грн., а всього 1 117 542,17 гривень (а.с. 92-123)

Також в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення за кредитним договором № 490064913 на предмет застави - автомобіль «BMW X5 3.0D», 2007 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ «Альфа-Банк» з укладенням від імені ОСОБА_1 угод щодо оплатного відчуження в будь-який спосіб з іншою особою покупцем (а.с. 106 на звороті).

Згідно з відповіддю на запит № 23.07.2021 від 23.07.2021, наданої РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, встановлено, що транспортний засіб «BMW X5», н.з. НОМЕР_1 , був зареєстрований за ОСОБА_1 та 12.04.2013 знято з обліку для реалізації, а 17.04.2013 вказаний автомобіль зареєстрований на іншого власника (а.с. 73-74).

Таким чином, між сторонами виник спір щодо сплати боржником та поручителями трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оцінка суду:

суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Разом з тим, відповідачі просили суд застосувати у даній справі положення закону, які регулюють позовну давність.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідача перед банком за договором можна вважати припиненим у день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Матеріали справи свідчать про те, що за розрахунком банку 3% річних за період з 27.08.2009 по 18.05.2021 складають 283 627,41 грн. (а.с. 10).

При цьому, з даним позовом банк звернувся до суду 27.05.2021 та просив стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України

Приймаючи до уваги заявлений відповідачами строк позовної давності, суд вважає, що позивач мав право звертатися до суду із позовом про стягнення суми 3% річних за період з 27.05.2018 по 27.05.2021.

Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК); допустимими, тобто одержаними з дотриманням встановленого порядку, а обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78); достовірними, а саме на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79) та достатніми, тобто які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК).

Як встановлено судом, згідно з п.п. 2.11, 2.13 договору № 490064913 від 21.04.2008 предметом застави є транспортний засіб «BMW X5 3.0D», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , вартість якого на момент укладення договору складала 630 157,77 гривень.

Водночас, судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 490064913 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «BMW X5 3.0D», 2007 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ «Альфа-Банк» з укладенням від імені ОСОБА_1 угод щодо оплатного відчуження в будь-який спосіб з іншою особою покупцем (а.с. 106 на звороті).

Окрім цього, згідно з відповіддю на запит № 23.07.2021 від 23.07.2021, наданої РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, встановлено, що транспортний засіб «BMW X5», н.з. НОМЕР_1 , був зареєстрований за ОСОБА_1 та 12.04.2013 знято з обліку для реалізації, а 17.04.2013 вказаний автомобіль зареєстрований на іншого власника. Тобто вказаний автомобіль, який є заставним майном, був реалізований в рахунок погашення заборгованості, що не спростував позивач.

Відповідно до ст.ст. 574, 576, 585, 586 ЦК України та ст.ст. 4, 16, 17 Закону України «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. Заставодавець має право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, у тому числі здобувати з нього плоди та доходи, якщо інше не встановлено договором і якщо це випливає із суті застави. Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на те, що предмет застави, який за погодженням сторін договору оцінено в 630 157,77 грн., було реалізовано та офіційно перереєстровано на нового власника, враховуючи, що позивач мав можливість від імені ОСОБА_1 продати даний транспортний засіб та враховуючи, що матеріали справи не містять доказів відчуження боржником предмету застави без згоди позивача, суд вважає, що вказані обставини можуть свідчити про те, що предмет застави було реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що безпосередньо могло зменшити суму боргу.

Також позивачем не заперечується, що відповідач здійснював часткове погашення кредиту, однак до позовної заяви не долучено доказів, які б підтвердили суму погашеної ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами, який долучений позивачем до позовної заяви, не підписаний та не завірений жодною особою, не містить взаємозв"язку з будь-якими іншими розрахунками та доказами, які б дали можливість суду встановити та перевірити його правильність та відповідність, зокрема, в частині вихідних даних, в тому числі суми боргу станом на 27.08.2009 (а.с. 10).

При зверненні до суду позивачем наведено доводи того, що боржником зобов`язання за кредитним договором не виконане, заборгованість не погашена, проте, доказів, які б підтверджували вказані доводи не надано. Позивачем надано лише судовий наказ Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 27.08.2009, роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень про стягнення заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_1 на користь позичальника. При цьому, будь-яких доказів про відкриття виконавчого провадження, його стан, розмір заборгованості, вжитті виконавцем заходи, позивачем не надано, що підтверджується витягом із АСВП, згідно з яким виконавче провадження, в якому відповідач ОСОБА_1 був би боржником, а позивач АТ «Альфа-Франк» - стягувачем, відсутнє (а.с. 42).

Водночас, за правилами статті 81 ЦПК саме позивач має довести ті обставини, що є підставою його позову.

З огляду на викладене позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 490064913 від 21.04.2008 у розмірі 806 261,73 грн., як наслідок, суд позбавлений можливості встановити суму трьох процентів річних від простроченої суми, яка підлягала би стягненню на користь позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю наявності заборгованості у відповідача ОСОБА_1 у сумі, на яку вказує позивач.

Щодо позовної вимоги про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України (у редакції ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018 р. цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

У відповідності до договорів поруки № 490064913-П 2 від 21.04.2008 та № 490064913-П від 21.04.2008, укладених між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати за належне виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором № 490064913 від 21.04.2008. У випадку невиконання позичальником та поручителем зобов`язання забезпеченого порукою останні відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пункт 5.3 договорів поруки (а.с.8,9, на звороті) передбачає, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань боржником.

Однак така вказівка договору не може вважатися строком дії поруки, відповідно, строк дії поруки не встановлений.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 604/156/14-ц.

Як установлено судом, ОСОБА_1 (а відтак і поручителі) взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21.04.2015.

27.08.2009 у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору ОСОБА_1 Шахтарським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ про дострокове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 1 117 542,17 гривні. Дане рішення набрало законної сили. Тому з 27.08.2009 строк сплати за кредитним договором настав у повному обсязі.

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та комісії, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання і зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати.

У рамках даної цивільної справи строк виконання основного зобов`язання настав 27.08.2009. Судом встановлено, що, ні протягом шести місяців, ні протягом трьох років, з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання кредитор не пред`явив позову до поручителів, тому порука припинилася, з огляду на викладене позивач не має права на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми із поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

З урахуванням викладеного суд відмовляє у позові до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за безпідставністю вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 19, 251, 257, 261, 267, 549, 553-554, 559, 574, 576, 585, 586, 599, 610-611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 16, 17 Закону України «Про заставу», керуючись ст.ст. 13, 78-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволені позовної заяви акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: акціонерне товариство «Альфа-Банк», адреса місцезнаходження: м. Київ вул. Велика Васильківська, 100, адреса для листування: м. Київ проспект Ю.Гагаріна, 23, а/с 57, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , жителька АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення виготовлений 29.11.2021.

Суддя: