Справа № 285/3708/20
провадження у справі № 2/0285/3/21
03 лютого 2021 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Васильчук Л.Й.,
секретаря Музики Н.Ю.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, в якому просив визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 (далі - Будинок).
В обґрунтування позову зазначає, що між ним та відповідачкою 10.05.1997 було укладено шлюб, який розірвано 11.11.2019. 14.06.2000 йому було подаровано житловий будинок по АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає ОСОБА_3 - колишня дружина. ЇЇ реєстрація створює йому перешкоди в розпорядженні та у користуванні майном. Вважає, що відповідач тривалий час (понад один рік) у домоволодінні не проживає, а тому втратила право на користування цим житлом.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечили.
Відповідач в судове засідання повторно не прибула, про час і місце судового розгляду була повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомила, заперечення проти позову не подала, а тому суд, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 14.06.2000 позивач є власником 7/15 частин Будинку.
Відповідно до інформаційної довідки з Відділу ведення реєстру територіальної громади ЦНАП від 25.09.2020 у Будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відповідач по справі, вказані відомості підтверджено також копією будинкової книги.
10.05.1997 було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/1669/19 від 11.11.2019 розірвано.
Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради сьомого скликання Стадником О.М. від 25.09.2020 встановлено, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації у Будинку з 14.05.2019 не проживає, що підтверджують сусіди: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вбачається з матеріалів справи Будинок належить позивачу, відповідач не проживає в ньому без поважних причин понад 1 рік, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїммайном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.
На підставі викладеного і керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.Й. Васильчук