Справа № 363/1654/20 Головуючий 1 інстанція- Баличева М.Б.
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!», Бюро турів «Перлина світу» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача та стягнення сплачених за договором коштів,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що 16 грудня 2019 року між нею та Бюро турів «Перлини світу» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Джоін Ап!» на підставі агентського договору, було укладено договір про надання туристичних послуг № 85, за умовами якого туроператор зобов`язався надати туристні послуги за програмою туристичного обслуговування у Іспанії в період із 14 липня 2020 року по 24 липня 2020 року. Вартість туристичного обслуговування визначена у сумі 5400 євро, курс євро на дату бронювання 27,47 грн., що становить еквівалент 148338, грн. 14 грудня 2019 року її чоловіком ОСОБА_3 на рахунок ФОП ОСОБА_2 було сплачено частину коштів у розмірі 44500 грн., 20 січня 2020 року вона сплатила готівкою ФОП ОСОБА_2 20000 грн., а 25 лютого 2020 року - 84 950 грн., тобто в загальний розмір оплати ФОП ОСОБА_2 склав 149450 грн.

Вказувала, що вкінці березня 2020 року вона направила турагенту ФОП ОСОБА_2 рекомендований лист із проханням перенесення строку перебування у місці надання туристичних послуг на більш пізню дату або повернення сплачених коштів, який отримано 31 березня 2020 року та після отримання турагент в цей де день 31 березня 2020 року направив його туроператору ТОВ «Джоін Ап!». З огляду на неотримання відповіді турагент 09 квітня 2020 року повторно направив туроператору запит. Однак, станом на день подачі вказаного позову до суду будь-яких відповідей стосовно можливості перенесення туру на більш пізню дату або анулювання туру з поверненням сплачених коштів не надходило ні від туроператора, ні від турагента.

Посилаючись на порушення своїх прав як споживача, просила стягнути солідарно з ТОВ «Джоін Ап!» та ФОП ОСОБА_2 на її користь 149450 грн., сплачених за договором про

- 2 -

надання туристичних послуг № 85 від 16 грудня 2019 року; пеню за прострочення виконання зобов`язання згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 138988,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 120000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність порушень договору з боку відповідачів, оскільки відсутні докази того, що турагентом відповідно до п.4.6 договору було отримано від туроператора підтвердження замовлення, а відтак судом не було встановлено початку дії договору і момент виникнення зобов`язань у відповідачів. Суд не врахував, що постановою КМ України від 11 березня 2020 року встановлено карантин, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, а з 17 березня 2020 року закрито пункти пропуску через державний кордон. Постановою КМ України № 228 від 23 березня 2020 року заборонено прийняття і відправлення повітряних суден із 24 березня 2020 року, у зв`язку з чим авіакомпаніями були скасовані усі рейси. Однак, незвадаючи на карантинні заходи відповідачі всупереч ст.20 Закону України «Про туризм» не повідомили її про можливу зміну істотних умов договору. Встановивши анулювання туру відповідачами, суд не з`ясував чи таке анулюваня відбулося за ініціативою або з вини туриста. Висновки суду про відмову туриста від послуг в односторонньому порядку є недоведеними та суперечать направленому нею 31 березня 2020 року листу, де вона просила визначити різні альтернативні варіанти розвитку відносин із туроператором від його перенесення до повернення коштів.

Відповідач ТОВ «Джоін Ап!» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористалася.

В суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Швачка С.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області як незаконне.

Представник відповідача ТОВ «Джоін Ап!» адвокат Юрко М.С. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

ФОП ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції погодилася із судовим рішенням і просила залишити його без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

- 3 -

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Джоін Ап!» має статус туроператора і діє на підставі ліцензії № 1597, виданої 04 грудня 2015 року безстроково Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.

26 лютого 2019 року між ТОВ «Джоін Ап!» як туроператором і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 як турагентом укладений агентський договір № 1077/16.

16 грудня 2019 року між ТОВ «Джоін Ап!», від імені та за дорученням якого на на підставі агентського договору діяла ФОП ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 був укладений договір про надання туристичних послуг № 85, за умовами якого турагент зобов`язався надати туристу за його рахунок туристні послуги за програмою туристичного обслуговування у Іспанії в період із 14 по 24 липня 2020 року. Вартість туристичного обслуговування визначена у сумі 5400 євро, курс євро на дату бронювання 27,47 грн., що становить еквівалент 148338, грн.

14 грудня 2019 року чоловік позивачки ОСОБА_3 сплатив на рахунок ФОП ОСОБА_2 частину коштів у розмірі 44500 грн., 20 січня 2020 року позивачка сплатила готівкою ФОП ОСОБА_2 20000 грн., а 25 лютого 2020 року - 84 950 грн., тобто в загальний розмір оплати ФОП ОСОБА_2 склав 149450 грн., що підтверджується квитанцією № 40832131 від 14 грудня 2019 року, квитанціями до прибуткового касового ордера № 3 від 25 лютого 2020 року на суму 84950 грн. та № 1 від 20 січня 2020 року на суму 20000 грн.

Також судом встановлено, що 31 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 із заявою про анаулювання замовлення та повернення коштів з огляду на карантинні заходи у зв`язку із поширенням коронаврусної хвороби. Після отримання заяви турагент в цей де день 31 березня 2020 року направив заяву туроператору ТОВ «Джоін Ап!». З огляду на неотримання відповіді турагент 09 квітня 2020 року повторно направив туроператору запит, з проханням анулювати тур та відшкодувати сплачені кошти у повному обсязі, який отримано 14 квітня 2020 року.

Туроператор ТОВ «Джоін Ап!» анулював вказане замовлення позивачки та у зв`язку з тим, що туристичні послуги за договором відносяться до «Високого сезону», керуючись п.7.2 договору, вказав про відсутність підстав для повернення коштів, сплачених туристом за туристичні послуги.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю порушень зобов`язань за договором з боку відповідачів.

При цьому суд керувався тим, що позивачка як споживач туристичних послуг відмовилася від договору щодо надання туристичних послуг в Іспанії в період із 14 по 24 липня 2020 року, які припадають на «Високий сезон» (напрямок «Іспанія», період 1 червня - 30 серпня), а відтак згідно п.7.2 договору у туриста виникає обов'язок сплатити штраф у розмірі 100 % вартості туристичних послуг.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

По-перше, постановою КМ України від 11 березня 2020 року на території України встановлено карантин, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, а з 17 березня 2020 року закрито пункти пропуску через державний кордон (розпорядження

- 4 -

КМ України № 287-р від 14 березня 2020 року «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону»).

Постановою КМ України № 228 від 23 березня 2020 року заборонено прийняття і відправлення повітряних суден із 24 березня 2020 року, у зв`язку з чим авіакомпаніями були скасовані усі рейси.

За таких обставин направлення позивачкою 31 березня 2020 року листа на адресу відповідачів про врегулювання питання надання туристичних послуг є цілком обгрунтованим та адекватним ситуації, що склалася.

По-друге, наведені обставини щодо поширення коронавірсної хвороби та встановлення карантину відносяться до обставин непереборної сили (ч.1 ст.617, ст.623 ЦК України, ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»), а відтак підлягали врахуванню судом при вирішенні питання про відповідальність обох сторін за договором, що судом залишено поза увагою.

По-третє, висновки суду про односторонню відмову позивачки від надання їй туристичних послуг суперечать направленому нею листу від 31 березня 2020 року. Зі змісту листа позивачки чітко вбачається, що з огляду на встановлення карантинних обмежень вона виявила бажання отримати туристичні послуги, проте наступного року із зарахуванням сплачених коштів в якості оплати на наступний рік в аналогічний період, а також вказала про можливість повернення сплачених коштів (а.с.28).

Зміст листа є чітким, доступним та зрозумілим, і очевидно та поза всяким розумним сумнівом не свідчить про відмову від договору, а свідчить про намагання позивачки врегулювати питання на взаємоприйнятних умовах, що у свою чергу спростовує посилання суду на односторонню відмову.

І по-четверте, висновки суду про те, що позивачка як споживач туристичних послуг відмовилася від договору щодо надання туристичних послуг, які припадають на «Високий сезон», а відтак згідно п.7.2 договору у неї виник обов'язок сплатити штраф у розмірі 100 % вартості туристичних послуг ніяким чином не є підставою для неповернення туроператором сплачених позивачкою коштів.

Фактично суд погодився у рішенні із доводами туроператора ТОВ «Джоін Ап!», що оскільки позивачка має заплатити штраф, то повернення їй коштів є недоцільним. Таке суперечить як закону, так і укладеному між сторонами договору.

Зокрема, взаємне зарахування вимог (ст.601 ЦК України) можливе або за взаємною згодою сторін, або за рішенням суду, чого в даній справі не встановлено.

Окрім того, згідно п.7.2 договору у випадку відмови туриста від поїздки, що припадає на «Високий сезон» турист сплачує штраф у розмірі 100 % вартості туристичних послуг. При цьому договором врегульована процедура їх повернення, зокрема туроператор через турагента виставляє туристу на суму витрат рахунок, який той має сплатити протягом 2-х банківських днів. Тобто, взаємне зарахування сплачених туристом коштів у рахунок штрафу та їх неповернення договір не передбачає.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

- 5 -

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матерілах справи, ухвалене з неправильним застосуавнням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про туризм», згідно ст.2 якого майнові відносини в галузі туризму, регулюються Цивільним та Господарським кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст.5 цього Закону суб'єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність є:

- туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність;

- туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

За договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його (ч.1 ст.20 Закону України «Про туризм»).

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом (ч.2 ст.20 Закону України «Про туризм»).

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов''язання.

Відповідно до ч.1 ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з ч.ч. 7, 8 ст.20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін

- 6 -

до цього договору або його розірвання у зв'язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема, у разі погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків. Туроператор (турагент) зобов'язаний не пізніш, як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш, як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Згідно ч.10 ст.20 цього Закону турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Джоін Ап!» був укладений договір про надання туристичних послуг № 85, за умовами якого турагент зобов`язався надати туристу за його рахунок туристні послуги за програмою туристичного обслуговування у Іспанії в період із 14 по 24 липня 2020 року.

На виконання вказаного договору позивачкою сплачено коштів у загальному розмірі 149450 грн.

З огляду на встановлення карантинних обмежень позивачка 31 березня 2020 року направила відповідачу через турагента ФОП ОСОБА_2 листа, в якому виявила бажання отримати туристичні послуги, проте наступного року із зарахуванням сплачених коштів в якості оплати на наступний рік в аналогічний період, а також вказала про можливість повернення сплачених коштів.

Однак, відповідач не вжив конкретних дій, зокрема не направив особисто чи через турагента листа, який би містив конкретні варіанти вирішення питання, зокрема у випадку перенесення поїздки не вказав конкретно період коли таке можливо із зазначенням дат перенесення та умов, як і не повернув кошти або не вказав чому не повертає.

Наведене є порушенням вимог закону та умов договору, також прав позивачки як споживаяа, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки споживач є слабшою стороною у відносинах із надавачами послуг (робіт).

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача ТОВ «Джоін Ап!» сплачених позивачкою коштів у зв`язку із ненаданнням послуг з огляду на карантинні обмеження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за змістом ст.901 ЦК України та ст.20 Закону Українни «Про туризм» саме туроператор є стороною договору про надання туристичних послуг та несе відповідальність за його невиконання чи неналежне виконаня, а відтак належним відповідачем у справі, до якого звернуті вимоги позивачки є ТОВ «Джоін Ап!», а не туроператор ФОП ОСОБА_2 .

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 148/1571/16-ц, де залишаючи без змін судові рішення про стягнення з туроператора сплачених туристом коштів за вартість туру, Верховний Суд зазначив, що суб'єкт туристичної діяльності зобов'язаний відшкодувати майнові втрати споживачу у випадку відмови від туру у зв`язку з обставинами непереборної сили (введенням на території країни надзвичайного стану).

Решта заявлених позивачкою вимог не підлягають до задоволення.

Так щодо вимог про відшкодування моральної шкодиу розмірі 120000 грн., то згідно п.7.17 укладеного між сторонами договору від 16 грудня 2019 року можливість відшкодування моральної шкоди із правовідносин за даним договором виключається.

- 7 -

Щодо вимог про стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 138988,50 грн., то суд відмовляє у їх задоволенння з таких підстав.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).

Водночас ст.617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить ч.6 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.12 ст.20 Закону України «Про туризм».

У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, теривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Встановлено, що відповідач ТОВ «Джоін Ап!» не мав можливості надати позивачці туристичні послуги з огляду на встановлення як у світі, (в тому числі в Іспанії), так і в Україні карантинних обмежень, які в тому числі включали заборону перельотів, що у свою чергу є обставинами непереборної сили і згідно ст.617 ЦК України звільняє відповідаач від відповідальності за порушення зобовязання.

Доводи апеляційної скарги позивачки про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та неустойки необгрунтовані з викладених вище підстав.

Аргументи відповідача ТОВ «Джоін Ап!», викладені у відзиві та висловлені в судовому засіданні про те, що позивачка відмовилася в односторонньому порядку від поїздки, колегія суддів відхиляє, оскільки як встановлено вище позивака не відмовлялася від поїздки, а запропонувала її перенести із зарахуванням коштів або у випадку неможливості перенесення повернути кошти.

Окрім того, колегія суддів враховує, що лист позивачки щодо перенесення подорожі був обумовлений не її особистою примхою, а об`єктивними причинами непереборної сили у вигляді карантину, встановленого на території Європи та України, та забороною перетину кордону і міжнародних перельотів, що є загальновідомими обставинами і не потребує доведення.

Аргументи відповідача про те, що обмеження були установлені з 12 березня 2020 року, а подорож планувалася у липні 2020 року недоречні, оскільки карантин і заборона міжнародних перельотів була встановлена в тому числі у Европі і станом на липень 2020 року продовжувала діяти.

Доводи відповідача про те, що направлялися листи колегія судді відхиляє як необгрунтовані, оскільки направлені відповідачем листи носять загальний характер і не містять чіткої і конкретної відповіді на звернення позивачки, зокрема не містять інформації ні про прийняте за зверненням позивачки рішення про перенесення поїздки, ні про повернення коштів.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний

- 8 -

суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач звільнена від витрат, а тому витрати стягуються на користь держави.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» на користь ОСОБА_1 149450 гривень сплачених за договором коштів. В решті позову відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» на користь держави судовий збір у розмірі 1515 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: