09.08.2021 Справа № 363/1685/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гриб Л.І.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки Сидорової Ю.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до АТ «Альфа-Банк», третя особа - державний реєстратор ОСОБА_6, про визнання дій протиправними і скасування рішення про державну реєстрацію,

встановив:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_6 Комунального підприємства «Пріорітет», про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:40560307 від 10 квітня 2018 року.

Свої вимоги мотивував тим, що в порушення умов укладеного між ним та ПАТ «УКРСОЦБАНК» іпотечного договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» державний реєстратор без достатніх правових підстав, а саме: за відсутності договору про задоволення вимог іпотекодержателя та копії вимоги надісланої іпотекодавцю та підтвердження її отримання ним й завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя здійснив державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем ПАТ «УКРСОЦБАНК» в період дії мораторію на примусове відчуження майна. Крім того зазначив, що останній ануїтетний платіж на погашення заборгованості позивач перерахував банку в жовтні 2014 року, а тому згідно вимог п. 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 24 лютого 2015 року, а з наступного дня почався перебіг строку позовної давності за вимогами по кредитному договору, який закінчився 25 лютого 2018 року. Оскільки кредитор до суду з вимогою про захист свого порушеного права не звернувся, йому в силу вимог ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції яка діяла на момент укладання кредитного договору, і на момент виникнення у банку права вимагати повернення всієї суми кредиту) забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув.

Також посилався на те, що згідно з інформацією з офіційного сайту Міністерства юстиції України щодо реєстраторів, яким обмежено доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців громадських формувань і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2017 - 2018 роках вбачається, що стосовно державного реєстратора ОСОБА_6 05 квітня 2018 року прийнято наказ №1043/5, яким йому тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 3 місяці, коли державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем ним здійснено 10 квітня 2018 року.

В суді представник позивача просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04 березня 2021 року відповідача Публічне акціонерне товариство АТ «Укрсоцбанк» замінено на його правонаступника Акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Представник АТ «Альфа-Банк» подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 4.5.3. Договору іпотеки №44.02-1305/1 від 23 серпня 2008 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Крім того зазначив, що сплив позовної давності щодо повернення кредиту на час звернення банку до державного реєстратора не є підставою для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, оскільки такі обставини не передбачені статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як підстави для відмови у державній реєстрації права власності. При цьому сплив позовної давності не свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором. Такі наслідки для кредитора застосовується у разі звернення його до суду із відповідним позовом, однак звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у позасудовому порядку на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. У той же час посилання позивача на порушення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким до 15 листопада 2016 року встановлено заборону кредитору вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, є необґрунтованими, оскільки вказана норма не передбачала заборони та не обмежувала іпотекодержателя реалізувати у визначений договором іпотеки спосіб своє право на задоволення вимог щодо невиконаного зобов`язання за рахунок іпотечного майна.

Посилався також на те, що в матеріалах справи немає жодного доказу про проживання позивача в квартирі, яка є предметом іпотеки на час здійснення спірної реєстрації права власності та того, що в нього або членів його сім`ї немає іншого житла, коли згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №120552422 від 13 квітня 2018 року вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_2 та квартира за адресою АДРЕСА_3 .

Представник позивача подала суду письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що враховуючи норми частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 13 січня 2006 року (яка діяла і на момент укладення кредитного договору, і на момент виникнення у Банка права вимагати повернення всієї суми кредиту), оскільки кредитору забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув, то, відповідно, перестав існувати і обов`язок позичальника (позивача) повертати кредит. Таким чином, зобов`язання перестало бути дійсним, а тому і не може бути забезпеченим іпотекою.

Крім того зазначила, що квартири позивача за адресою АДРЕСА_2 та в АДРЕСА_3 ним відчужено ще в 2013 році під час належного виконання зобов`язань по кредитному договору, які досі зазначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через недосконале введення даних до нього.

Також посилалася на те, що позивач не отримував досудового письмової вимоги про усунення порушення, ані жодного іншого письмового повідомлення від ПАТ «УКРСОЦБАНК», оскільки Банком такої досудової вимоги надіслано не було. Наведене підтверджується копією поштового повідомлення та копією (роздруківкою) із офіційного сайту Укрпошти відстеження поштових відправлень, чим доводиться, що номер відправлення, вказаний на поштовому повідомленні був зареєстрований у системі Укрпошти на два місяці раніше як зазначено у повідомленні. Окрім того згідно відстеження пред`явлене реєстратору відправлення направлено до Нововоронцовки, тоді як місце постійного проживання позивача знаходиться в м. Вишгород.

Представник відповідача в суді проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Третя особа державний реєстратор ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 23 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» укладено договір кредиту №44.05-10-939/1, на підставі якого банк надай позивачу кредит в розмірі 74 700 доларів США на придбання спірної квартири, зі сплатою 11,7 відсотків річних терміном користування по 23 серпня 2007 року (включно).

23 серпня 2007 року на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Семенюк Т.В. за реєстровим номером 2262.

Згідно п. 1.1 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2007 року, укладеного між іпотекодавцем га ОСОБА_4 , який посвідчений того ж дня ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу та зареєстрований реєстрі нотаріальних дій за номером 2260, зареєстрований у державному реєстрі правочинів 23 серпня 2007 року за реєстровим №2303097.

Відповідно до п. 1.2 та 1.3 договору іпотеки заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить вартістю 419 150 (чотириста дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят) гривень, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення цього договору становить 83 000 (вісімдесят три тисячі) доларів США.

Вартість Предмету Іпотеки, який зареєстрований за номером 94/65 в книзі 39 (реєстраційний номер в електронному реєстрі прав власності 17927417). відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15678972, виданого 22 серпня 2007 року на ім`я ОСОБА_4 . Вишгородським бюро технічної інвентаризації, становить 21 986 (двадцять одна тисяча дев`ятсот вісімдесят шість) гривень.

Згідно п. 4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.2. договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Як передбачено п. 4.5. договору іпотеки іпотекодавець за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів:

4.5.1. на підставі рішення суду;

4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса;

4.5.3. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

4.5.4. шляхом продажу Предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, встановленому ст. 38 «Закону України «Про іпотеку»;

4.5.5. шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем (та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Пунктом 4.8 договору іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі вчиненого нотаріусом виконавчого напису.

25 вересня 2017 року ПАТ «УКРСОЦБАНК» направило на адресу ОСОБА_3 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яким вимагало від позивача сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 06 вересня 2017 року складає 98 419.94 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 2 549 691,47 грн. Крім того позивача в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» попереджено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «УКРСОЦБАНК» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказану вимогу ОСОБА_3 отримано 29 вересня 2017 року.

10 квітня 2018 року Державний реєстратор Комунального підприємства «ПРІОРІТЕТ» ОСОБА_6 прийняв рішення про проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК».

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №120759822 від 16 квітня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК».

Підставою виникнення права власності стали іпотечний договір номер 2262 від 23 серпня 2007 року, письмове повідомлення ПАТ«УКРСОЦБАНК» №б/н від 25 вересня 2017 року та рекомендоване повідомлення ПАТ«УКРСОЦБАНК» №б/н від 25 вересня 2017 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, державний реєстратор, серед іншого:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження;

присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

формує реєстраційні справи у паперовій формі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, реєстратор відмовляє в державній реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Так, відповідно до згаданої частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою ст. 36 Закону України «Про іпотеку» іпотечне застереження прирівняне до окремого договору. Проте у разі його відсутності у договорі іпотеки - сторонам необхідно укласти окремий договір щодо позасудового задоволення вимог кредитора.

Як вбачається договору іпотеки сторони погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункт 4.5 договору іпотеки).

Таким чином ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, однозначно вказує на необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку у разі відсутності іпотечного застереження у договорі іпотеки.

При цьому законодавець фактично визначає іпотечне застереження окремим правочином за яким у сторін виникають певні права та обов`язки та який є підставою для вчинення дій щодо реєстрації права власності на заставне майно.

Проте, докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у матеріалах справи відсутні.

Окремого застереження в іпотечному договорі, як підставу виникнення права власності у іпотекодержателя, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладання договору іпотеки, не передбачала і в іпотечному договорі сторони про це не домовлялися.

Позивач не давав своєї згоди на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя і умов такого переходу сторони не погоджували.

А тому прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності, що виникає на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором та договором іпотеки, є протиправним (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2018 року в справі №554/14813/15-ц).

Крім того, згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

Разом з тим, як зазначає у своїй позовній заяві ОСОБА_3 письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем він не отримував

У той же час, згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору ОСОБА_3 отримано 29 вересня 2017 року, про що свідчить підпис останнього.

У той же час, суд звертає увагу на те, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги2. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частини перша, друга статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу (правова позиція Верховного суду в постанові від 08 липня 2021 року в справі №587/2051/18).

Відтак, подана стороною позивача роздруківка з Інтернет ресурсу «Укрпошта» не може вважатися доказом того, що відповідач не направив позивачу письмову вимогу про усунення порушень.

Не подано суду й належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що останній ануїтетний платіж на погашення заборгованості позивач перерахував банку в жовтні 2014 року.

Відтак, підстав вважати, що у позивача сплив строк позовної давності щодо вимог за кредитним договором у суду не має.

Крім того, слушними є доводи представника відповідача про те, що сплив позовної давності щодо повернення кредиту на час звернення банку до державного реєстратора не є підставою для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, оскільки такі обставини не передбачені статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» як підстави для відмови у державній реєстрації права власності, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 11 березня 2021 року в справі №727/7775/18.

Що стосується доводів позову про те, що наказом Міністерства юстиції України №1043/5 від 05 квітня 2018 року державному реєстраторові ОСОБА_6 тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 3 місяці, коли державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем ним здійснено 10 квітня 2018 року, то суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства юстиції України №1043/5 від 05 квітня 2018 року тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора ОСОБА_6 до Державного реєстру прав на нерухоме майно строком на 3 місяці та скасовано акредитацію суб`єкту державної реєстрації - КП «Пріоритет».

Як вбачається з листа Міністерства юстиції України №638391 від 11 червня 2020 року, згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 25 червня 2015 року №1059/5 «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 червня 2015 року за №754/27199, державне підприємство «Національні інформаційні системи» (ДП «НАІС») визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. 12 квітня 2018 року ДП «НАІС» отримано копію наказу Міністерства юстиції України від 05 квітня 2018 року №1043/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Керуючись положеннями пункту 16 Порядку акредитації суб`єктів державної реєстрації та моніторингу відповідності таких суб`єктів вимогам акредитації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1130 (у редакції на дату отримання наказу), ДП «НАІС» 12 квітня 2018 року було анульовано ідентифікатори доступу до Реєстрів державним реєстраторам КП «Пріоритет», зокрема ОСОБА_6 .

Після спливу терміну тимчасового блокування за вказаним наказом, доступ до Державного реєстру прав державному реєстратору ОСОБА_6 не поновлювався в зв`язку із скасуванням акредитації КП «Пріоритет» та отриманням ДП «НАІС» копій інших наказів Міністерства юстиції України, в яких зазначалось про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру прав державному реєстратору КП «Пріоритет» ОСОБА_6

08 травня 2018 року до ДП «НАІС» надійшов лист КП «Пріоритет» від 01 травня 2018 року №32/01-5, яким повідомлялось про звільнення ОСОБА_6 із займаної посади.

Відтак судом встановлено, що ідентифікатори доступу до Державних реєстрів державному реєстратору КП «Пріоритет» ОСОБА_6 анульовано ДП «НАІС» 12 квітня 2018 року, тобто після прийняття ним оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40560307 від 10 квітня 2018 року.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року (чинний на час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень), відповідно до п. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 виданого 09 листопада 2006 року ТУМ Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві останній з 20 вересня 2007 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає в наявності у особи правомочностей володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи, квартира, яка є предметом іпотеки, загальна площа якої становить 33,90 кв.м, використовується як місце постійного проживання позивача, а тому не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем, як забезпечення виконання іпотекодавцем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. Тобто, за змістом Закону згода іпотекодавця є обов`язковою.

Суд звертає увагу на те, що стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.

При цьому мораторій також розповсюджується і на позасудове звернення стягнення на спірне іпотечне майно за ст. 37 Закону України «Про іпотеку», згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року в справі №802/1340/18.

Доводи представника відповідача про те, що вказана квартира не є єдиним нерухомим житловим майном позивача, коли згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №120552422 від 13 квітня 2018 року вбачається, що йому на праві приватної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_2 та квартира за адресою АДРЕСА_3 , суд до уваги не приймає, які спростовуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №122187959 та №122187626 від 26 квітня 2018 року, з яких вбачається, що квартиру за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 09 червня 2012 року, а квартиру за адресою АДРЕСА_5 відчужив на користь ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2013 року.

Таким чином, у відповідача Державного реєстратора Комунального підприємства «ПРІОРІТЕТ» ОСОБА_6, були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ«УКРСОЦБАНК ».

Відтак, судом встановлено, що рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ПАТ«УКРСОЦБАНК» державним реєстратором прийнято протиправно, з порушенням вимог законодавства, а тому його дії слід визнати незаконними і вказане рішення скасувати.

До того ж дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаних вище обставин слід визнати протиправними у зв`язку з пред`явленням до суду відповідної позовної вимоги.

Таким чином, судом встановлено порушене право позивача, яке підлягає захистові, а позов про це задоволенню.

Крім того, позивачем представлене документальне підтвердження понесених ним судових витрат, що складаються із судового збору, які слід стигнути з відповідача на його користь на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Пріорітет», про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:40560307 від 10.04.2018 року.

Стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Повне рішення суду складено 13 серпня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_1 .

Відповідач: АТ «Альфа-Банк», код ЄДРОПУ 23494714, знаходиться за адресою м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Третя особа: Державний реєстратор КП «Пріорітет» ОСОБА_6, , знаходиться за адресою Київська область, Обухівський район, с. Семенівка, вул. Макаренка, 2.

Суддя