Справа № 487/4733/20
Провадження № 2-о/487/16/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -
за участю: заявника ОСОБА_1
представника заінтересованої особи - Мальченко К.С.

ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, її батьками були ОСОБА_2 за національність українець та ОСОБА_3 за національністю руська. Після народження вона проживала разом із батьками за адресою АДРЕСА_1 . В 1986 році отримала паспорт громадянина СРСР, в якому вказана її національність українка та є відмітка про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 15.09.1992 по теперішній час. Факт постійного проживання на території України також підтверджується копією її трудовій книжки. Вона зверталась до Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області для отримання паспорта громадянина України, але у прийомі документів їй було відмовлено .
Ухвалою від 05.10.2020 відкрите провадження у справі.
20.10.2020 заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області надала до суду заперечення, в яких просила в задоволенні заяви відмовити посилаючись на те, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Вважають, що заявник не надала докази на підтвердження того факту, що станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991 вона постійно проживала на території України, зокрема копія паспорта громадянина СРСР, яка була надана заявником, містить інформацію про перебування заявника на території України лише за період з 21.08.1986 по 03.02.1989 та з 25.09.1992.
В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала, просила про їх задоволення.
Також пояснила, що її дошлюбне прізвище ОСОБА_2 за національність українка. В 1981 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , змінила прізвище, у 1982 році народився син, після чого переїхала проживати за місцем реєстрації чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 , де була зареєстрована. У зв`язку із тим , що її чоловік є медичним працівником та прапорщиком медичної служби, приблизно у 1989 році вона разом із чоловіком від воєнкомату поїхали у відрядження до військової частини, яка знаходилась у Німеччині, де знаходились до 1992 року. Потім разом із чоловіком повернулись до м. Миколаєва, де з того часу і проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Влаштувалась на роботу та працює на теперішній час. Коли повернулись з Німеччини паспорта громадян СРСР з чоловіком не знайшли ні вдома, ні у воєнкоматі, у зв`язку з втратою паспортів зверталась до паспортного відділу, але паспорт їй не видали. Після чого вона звернулась до консульства Російської Федерації у м. Одеса, їй було видано паспорт Російської Федерації, строк дії якого закінчився у 2018 році, в подальшому було відмовлено у видачі паспорта, у зв`язку з тим, що не є громадянкою Російської Федерації. ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер, у нього також не було паспорта громадянина України та паспорта будь-якої іншої держави. Син ОСОБА_5 є громадянином України, проживають разом. Встановлення даного факту необхідно для оформлення громадянства України.
В судовому засіданні представник заінтересованої особи заявлені вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити з підстав зазначених у запереченні.
Суд,заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідка ОСОБА_6 , дослідивши матеріли справи, приходить до наступного:
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» належність до громадянства України може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року.
Згідно з п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.
За такого, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року, який має юридичне значення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України ст.9 Закону України «Про громадянство України» 1991 року усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України /24 серпня 1991 року/ постійно проживали на території України, є громадянами України.
Згідно ст. 315ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України.
Судом встановлено, що заявниця, дошлюбне прізвище ОСОБА_7 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 27.07.1961 ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №2412. Після народження заявниця проживала разом із батьками за адресою АДРЕСА_1 , згідно будинкової книги для реєстрації громадян.
25.09.1981 ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 », згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 25.09.1981 Палацом урочистих подій м. Миколаєва, актовий запис №2455.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у заявника народився син ОСОБА_9 ..
Згідно копії паспорта громадянина СРСР на ім`я ОСОБА_1 , остання ІНФОРМАЦІЯ_4 знялась з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та була зареєстрована 26.02.1988 за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки Ф-6, 03.02.1989 ОСОБА_1 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із вибуттям до Німеччини.
Відповідно до копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , дата заповнення 05.09.1978, 05.06.1991 ОСОБА_1 була прийнята прибиральницею сходової клітки у військової частини № НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира військової частини №136 від 05.06.1991, згідно пояснень заявниці вказана військового частина радянських військ була розташована у Німеччини. Відповідно до наказу №32 від 08.02.1992 військової частини № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звільнена за власним бажанням, у зв`язку з переводом чоловіка на роботу в іншу місцевість. Наступний запис у вказаної трудової книжки від 20.05.1992, щодо прийняття ОСОБА_1 на роботу до Миколаївського виробничо-торгівельного взуттєвого об`єднання.
Відповідно до довідки ЖКП «Бриз» №1567 від 02.07.2019 ОСОБА_1 була 25.09.1992 реєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому, заявником надано до суду копія паспорта Російської Федерації на ім`я ОСОБА_1 , в якому значиться дата його видачі 28.01.2013, строк дії до 28.01.2018, у даному паспорті є відмітка, що він виданий на заміну використаного паспорта, виданого 08.12.2006.
Відповідно до довідки від 17.06.2020 Генерального консульства Російської Федерації в Одесі, Україна, вказується, що ОСОБА_1 , уроджена ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не набувала громадянства Російської Федерації і відповідно до законодавства про громадянство не є громадянкою Російської Федерації.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою заявниці, підтвердила, що заявниця народилась у 1961 році в м. Миколаєві та весь час постійно проживає, у зв`язку із роботою чоловіка, в 1991 році знаходилась у військової частині у Німеччині, після повернулись до м. Миколаєва та постійно тут проживають, паспорт громадянина України разом із чоловіком не отримала, вимушена була у консульстві м. Одесі отримати паспорт Російської Федерації, оскільки їй відмовили у видачі паспорта громадянина України, чоловік сестри також не отримував паспорт громадянина України.
Суд ставиться критично до посилання заявника на те, що у 1992 році нею було виявлено втрату паспорта громадянина СРСР НОМЕР_2 , виданого ВВС Ленінського виконкому м. Миколаєва від 21.08.1986, копія якого міститься в матеріалах справи, з приводу чого вона зверталась до паспортного відділу в м. Миколаєві та у видачі якого їй було відмовлено, оскільки вказане спростовується наданими на запит суду відповідями т.в.о. начальника Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, згідно якої ОСОБА_1 з питання втрати паспорту не зверталась, паспортом громадянина України Заводським РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області не документувалась та начальника Центрального районного відділу м. Миколаєва Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, згідно якої ОСОБА_1 з питання отримання дозволу на еміграцію в України та документування посвідкою на постійне або тимчасове проживання на території України та із заявою про втрату паспорту зразка СРСР також не зверталась.
Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з матеріалів справи не вбачається і в судовому засіданні не отримано достатніх доказів постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності станом на 24 серпня 1991 року, документальні підтвердження цього факту також не встановлені, що позбавляє суд можливості задоволення вимог заявника.
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок заявника.

Керуючись ст. ст. 2,293,294,315-319ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 04.02.2021.