Справа № 183/2084/21
№ 2/183/2425/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Городецького Д.І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Перещепинської міської ради про призначення опікуна,

в с т а н о в и в :

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила зобов`язати орган опіки та піклування Перещепинську міську раду призначити її опікуном над її онуком малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її донька ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина ОСОБА_3 .

Оскільки сімейне життя не склалось, подружжя у 2012 році року розірвало шлюб, рішенням суду від 03 квітня 2012 року з ОСОБА_2 стягувалися аліменти. На утримання дитини.

28 грудня 2015 року ОСОБА_2 передано у власність дитини квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору про припинення права на аліменти.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_2 постійно проживає за кордоном та у зв`язку з введенням карантину не має змоги приїхати в Україну.

ОСОБА_5 постійно мешкає з нею його рідною бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що разом з чоловіком намагається максимально забезпечити всі потреби онука, докладає усіх зусиль, щоб хлопчик отримував відповідне виховування, піклуються про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створюють належні умови для розвитку його природних здібностей, поважають гідність дитини, готують його до самостійного життя та праці. Батько дитини надав на ім`я позивача нотаріальну довіреність з метою захисту нею прав дитини.

Вона неодноразово зверталася з заявою про призначення її опікуном до відповідного органу опіки та піклування - Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, але їй було відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що дитина ОСОБА_5 залишився без батьківського піклування, як дитина, мати якої померла, а батько виїхав на постійне місце проживання за кордон, а тому відповідно до п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88; ст. 243 СК України, ст. 63 ЦК України просила призначити її опікуном онука.

У своєму відзиві на позов відповідач Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області не заперечуючи обставин, про які зазначає позивач, посилалася на те, що оскільки онук позивача не є дитиною-сиротою, а ні дитиною, позбавленою батьківського піклування підстав для встановлення над ним опіки немає. Підставою для встановлення опіки над ОСОБА_3 пункту . 2.2. Правил опіки та піклування від 17.06.1999 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначений підзаконний акт суперечить Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 58 ЦК України та ст. 243 СК України, у зв`язку з чим, просив задоволенні позову просили відмовити.

Позивачем ОСОБА_1 надана відповідь на відзив, в якій вона посилалася на те, що діє виключно в інтересах дитини ОСОБА_3 , та маючи від батька дитини довіреність не може захистити його майнові та немайнові права неповнолітнього, не будучи його опікуном. Так, звернувшись до Пенсійного Фонду з метою отримання допомоги дитині, матір якої померла, їй було відмовлено оскільки не будучи його законним представником вона не має такого права. Такі ж обставини склалися і зі зверненнями щодо отримання субсидії для вирішення питання утримання нерухомості, що належить онуку на підставі договору на припинення аліментів. Посилання відповідача на те, що Правила опіки та піклування суперечать Закону не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначені Правила не скасовані і їх положення діють і на сьогодні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив розглядати справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Перещепинської міської ради про призначення опікуна в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою у якій просив суд розглядати справу за його відсутності.

Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до нижченаведеного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 24 січня 2008 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 13).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_6 уклали шлюб, згідно актового запису № 46 від 19 листопада 2004 року, зареєстрований виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, прізвище дружини після реєстрації шлюбу присвоєно ОСОБА_7 .

Після розірвання шлюбу вказаного шлюбу мати малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 01 червня 2013 року згідно актового запису № 11 уклала шлюб з гр. ОСОБА_8 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу присвоєно ОСОБА_9 (а.с. 14-15).

З договору про припинення права на аліменти від 28 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. вбачається, що рішенням суду від 03 квітня 2012 року з ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь дитини ОСОБА_3 .

28 грудня 2015 року ОСОБА_2 за вказаним договором передано у власність дитини квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51030767 право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 (а.с. 17-19).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 16 грудня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 36 років мати малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла, про що складено відповідний актовий запис № 224 від 09 вересня 2020 року (а.с. 16).

Наказом начальника Служби у справах дітей Перещеписької міської ради № 17 від 30 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_11 про тимчасове влаштування до своєї родини малолітнього онука ОСОБА_3 , мати якого ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а батько ОСОБА_2 який знаходиться за кордоном та у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 та введенням карантину не має змоги приїхати в Україну малолітній ОСОБА_3 тимчасово влаштований в сім`ю рідної бабки гр. ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).

15 лютого 2021 року батьком малолітнього ОСОБА_3 громадянином Російської Федерації ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 видано довіреність на ім`я бабусі ОСОБА_1 , якою він уповноважив її управляти і розпоряджатися всім його майном, бути його представником в будь-яких органах, розписуватися за нього і т.і. строком на п`ять років (а.с. 21-26).

25 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Перещепинської ОТГ з заявою про призначення її опікуном її онука ОСОБА_3 (а.с. 34-35)

03 березня 2021 року батьком малолітнього ОСОБА_3 громадянином Російської Федерації ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на адресу Перещепинської ОТГ направлено заяву, в якій він просить призначити ОСОБА_1 опікуном його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 28-29).

18 березня 2021 року за вих. 2.25-442 Перещепинської міською радою повідомлено ОСОБА_1 на її заяву про призначення її опікуном онука ОСОБА_3 , що опіка, піклування призначається у разі, якщо дитина має статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; малолітній ОСОБА_3 такого статусу не має (а.с. 33).

З довідки № 159 від 25.02.2021 року видано Прещепинською місьою радою вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з нею проживає її онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 36). Також за вказаною адресою проживає ОСОБА_13 , чоловік позивача та дідусь малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 120-121, 129).

ОСОБА_1 згідно довідок: № 16 від 26.02.2021 року за допомогою до лікаря-психіатра не зверталась (а.с. 36); № 117 від 24.05.2021 року за допомогою до лікаря-нарколога не зверталася (а.с. 128). ОСОБА_13 згідно довідки № 126 від 24.05.2021 року за допомогою до лікаря-нарколога не звертався (а.с. 127).

26 лютого 2021 року на ім`я ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 видані висновки про стан їх здоров`я, фізичний та розумовий розвиток (а.с. 37-38).

Згідно акту обстеження житлових умов від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 квартира належить на праві спільної сумісною власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , у квартирі проживає подружжя разом з онуком ОСОБА_3 . При обстеженні комісією встановлено, що умови належні для проживання, дитина забезпечена усім необхідним (а.с. 89).

ОСОБА_1 згідно довідки про доходи за № 170 від 14.06.2021 року працює інженером з ОП Перещепинського професійного ліцею та її дохід з 01.12.2020 року по 31.05.2021року склав 44024,6 грн. (а.с. 130).

Як зазначалося вище, у позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на те. що батько малолітнього ОСОБА_3 не має можливості фізично брати участь у його вихованні, оскільки є громадянином Росії та проживає на території іншої країни, а мати дитини померла, тому, просила суд призначити її опікуном ОСОБА_3 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Частинами 3,4 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 виховує свого онука ОСОБА_3 , намагаючись максимально забезпечити всі його потреби, докладаючи усіх зусиль, щоб дитина отримувала відповідне харчування, навчання та розвиток.

В той же час, положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», яка кореспондується з частиною першою статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», визначено, що діти, позбавлені батьківського піклування - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Натомість, у даній справі судом встановлено та визнається позивачем, що батько малолітньої дитини ОСОБА_3 спілкується із сином, в рахунок аліментів ще за життя матері дитини оформив право власності на нерухоме майно за сином, надав довіреність на ім`я позивача якою уповноважив від його імені здійснювати будь-які дії, як стосовно майнових так і немайнових прав.

З огляду на зазначені положення закону та на участь батька ОСОБА_2 , який не позбавлений батьківських прав, приймає участь через позивача у вихованні дитини, малолітній ОСОБА_3 не може вважатися таким, що позбавлений батьківського піклування.

Домовленість батька дітей ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 з приводу проживання, виховання та утримання малолітнього ОСОБА_3 , не дає підстав для встановлення опіки над дитиною.

Отже, встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є дитиною, позбавленою батьківського піклування, належить дійти висновку про відсутність підстав для встановлення стосовно нього опіки.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 639/3648/18 (провадження № 61-12043св19).

Судом у кожній справі, яка стосується дітей, мають бути враховані найкращі інтереси дитини, проте встановлення опіки над онуком, за відсутності для цього фактичних та правових підстав, не можна вважати захистом найкращих інтересів дітей.

Посилання позивача на п.2.2 Правил опіки та піклування від 26.05.1999 р. № 34/166/131/88, як на правову підставу для встановлення опіки та піклування над дітьми, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Правила опіки та піклування, на які посилається позивач, затверджені наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 р. №34/166/131/88 (далі - Правила).

Згідно п. 2.2 Правил опіку (піклування) може бути встановлено при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки, зокрема, виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні.

За позицією позивача та обставина, що батько дитини ОСОБА_2 постійно проживає та працює на території іншої країни (Росія), згідно п.2.2 Правил є підставою для встановлення над дітьми опіки та піклування.

Проте, суд вважає вказане твердження позивача безпідставним та таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Як вище зазначено судом, приписами ст. 243 СК України визначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» та частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено поняття «діти, позбавлені батьківського піклування» та передбачено умови, за яких діти набувають відповідного статусу. При цьому, така умова, як «виїзд батьків на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебування у довготривалому відрядженні» не визначена законом, як підстава для визнання дитини такою, що позбавлена батьківського піклування.

Вказані норми закону є чіткими, зрозумілими та розширеному тлумаченню не підлягають.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Крім того, згідно ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади регулювання сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства та виховання.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Так, відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що у даних спірних правовідносинах підлягає застосуванню саме положення ст. статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» та частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а не п.2.2 Правил, як це помилково вважає позивач.

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що до правовідносин належить застосувати положення статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» та частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у зв`язку з чим, у малолітнього ОСОБА_3 відсутній статус дитини, позбавленої батьківського піклування та, як наслідок, відсутні підстави для встановлення над ним опіки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 128, 141, 223, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Перещепинської міської ради про призначення опікуна.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

-відповідач: Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , адреса місцезнаходження: вулиця Шевченка, 43 м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області;

-третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянин Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

-третя особа: Служба у справах дітей Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, , адреса місцезнаходження: вулиця Шевченка, 43 м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 29 листопада 2021 року.

Суддя Д.І.Городецький