Справа № 639/2628/21
Провадження № 2/639/1505/21
20 серпня 2021 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С. М.,
секретар судового засідання Пивоварова Т. В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 639/2628/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з вищевказаною позовною заявою, у якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона та її рідна сестра ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 із частками 26/100 та 25/100. До 20.09.2018 попереднім власником належної позивачеві на двох з третьою особою 51/100 частки вищевказаної квартири був ОСОБА_2 . Починаючи з 20.09.2018 та до цього часу відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_2 , не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Місце фактичного перебування відповідача ОСОБА_1 невідомо. Позивач зазначає, що наявність реєстрації особи, що не проживає у квартирі, а саме відповідача ОСОБА_2 , є підставою для нарахування зайвих комунальних платежів, що суттєво погіршує матеріальне становище ОСОБА_1 як малозабезпеченої особи, єдиним джерелом існування якої є пенсія.
У зв`язку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.
22.04.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 13-14).
Ухвалою суду від 07.07.2021 постановлено справу розглядати у заочному порядку.(а.с.47)
Позивач у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Третя особа ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її присутності.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судовим розглядом встановлено, що 16.02.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром В. В., зареєстрований в реєстрі за № 697, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_3 прийняла безоплатно у власність в дар 51/100 частку комунальної квартири АДРЕСА_1 .
Окрім того, 20.09.2018 між ОСОБА_3 , як дарувальником, та ОСОБА_1 , як обдаровуванню, укладено договір дарування, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром В. В. та зареєстровано в реєстрі за № 4444. Відповідно до вказаного договору дарувальник передала у власність, а її сестра обдаровувана прийняла безоплатно у власність у дар 26/100 частки комунальної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 23).
Згідно з інформаційною довідкою № 251266212, сформованою 05.04.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачеві ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належать 26/100 та 25/100 частин відповідно за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5-6).
Проте, як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) Реєстру територіальної громади міста Харкова, за вказаною вище адресою, зокрема, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 12).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.
Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 , проте не проживає там, договорів про користування спірною часткою квартири з позивачем ОСОБА_1 не укладав, не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, та на даний час він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача.
Таким чином відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачеві ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.
У відповідності до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Враховуючи, що право колишнього власника на проживання у житловому приміщенні похідне від наявності у нього права власності на це приміщення та припиняється з моменту відчуження приміщення за договором дарування, а сам договір відповідачем не оспорений та на час розгляду справи є дійсним, таким чином, право власності позивача набуто правомірно.
Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що відповідач з 2018 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 ,
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права позивача, оскільки існують перешкоди в розпорядженні житловим фондом та його ефективним використанням. Крім того, позивач вимушена оплачувати комунальні послуги і за відповідача, що ставить її важке матеріальне становище. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Одночасно, суд зазначає, що відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідна правова позиція зазначена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації відповідача.
У відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки позивача як інваліда ІІ групи (а.с. 3) звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 265, 280-284, 289 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 41, 129 Конституції України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 20.08.2021.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк