Справа № 953/8622/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Лях М.Ю., при секретарі Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму грошових коштів в розмірі 18 315 доларів США, що складається з суми позики 7 000,00 доларів США, процентів 200 доларів США, пені 3360 доларів США, штрафу за прострочення строків повернення суми позики понад 30 календарних днів 7000,00 доларів США, штрафу за невиконання зобов`язання з дій по відчуженню власності з метою проведення розрахунків 700,00 доларів США, 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України 55 доларів США та суму сплаченого нею за подання даного позову до суду судового збору в розмірі 5554,00 грн. і витрат на професійну правничу допомогу -25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 лютого 2020 року між нею, та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 7 000,00 доларів США. Відповідно до умов договору остання зобов`язалась повернути позикодавцю суму позики та проценти - 03.02.2021 року. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 кошти, одержані за договором позики, не повернула. Станом на день подання позову до суду прострочення боржника становить 96 днів. Таким чином, ОСОБА_2 відповідно до умов укладеного договору позики має також сплатити проценти в розмірі 30 % річних за 365 днів користування грошовими коштами, що становить 2100 доларів США, пеню за строк з дати виникнення обов`язку повернення позики по дату подачі позову у розмірі 3 360,00 доларів США, штраф за прострочення з повернення суми позики у розмірі 7 000,00 доларів США, штраф за невиконання зобов`язання у разі неможливості вчасно повернути суму позики та проценти нараховані в зв`язку з нездійсненням дій по відчуженню власності з метою проведення розрахунку у розмірі 700,00 доларів США, 3 % річних за ст.625 ЦК України у розмірі 55 доларів США. Неодноразові звернення до відповідача про повернення коштів результату не принесли, остання обіцяла їх повернути, але до теперішнього кошти позивачу не повернула. Відповідачем з вищезазначених сум сплачено позивачу лише проценти в розмірі 1900 доларів США, тому, сума процентів, яка підлягає стягненню складає 200 доларів США. Для надання правової допомоги, складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову та інших документів в зв`язку зі зверненням до суду з приводу невиконання відповідачем свої зобов`язань, позивачем укладено договір з адвокатом, оплачено йому гонорар в розмірі 25 000,00 грн., надання послуг адвокатом підтверджуються договором, ордером, свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю, квитанцію про оплату його послуг, які надано в матеріали справи. У зв`язку з чим позивач просить заявлений позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь вищезазначені суми.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач подала заяву через канцелярію суду, в якій визнала позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів в повному обсязі, оскільки договір позики дійсно був укладений між сторонами, а грошові кошти нею не були повернуті у визначений строк. Разом з цим просила відмовити у задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення з неї судових витрат на правову допомогу, у зв`язку із визнанням позову. Судове засідання просила проводити за її відсутності.

Представник позивача через канцелярію подала заяву про проведення судового засідання за їх відсутності, та просила не стягувати судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на правову допомогу у зв`язку із відмовою позивачки від їх стягнення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти у розмірі 7 000,00 доларів США в якості позики, строком на 365 днів з кінцевим строком повернення суми позики разом з процентами 03.02.2021 року.

Відповідно до п. 1 договору позики, позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити 30 процентів річних.

Пунктом 8 договору позики передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором позикодавець зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 10 % від суми позики. За порушення строків повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів позичальник додатково сплачує штраф в розмірі 100 % від суми поточної заборгованості.

Відповідно до п.7 договору позики позичальник зобов`язаний у разі неможливості вчасно повернути позику та проценти здійснити дії по відчуженню власності з метою проведення розрахунків.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України (за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 Ц (провадження № 14 465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, договір позики укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув позику, то на момент звернення позивача до суду у відповідача ОСОБА_2 існує боргове зобов`язання по поверненню позики на загальну суму 18 315 доларів США, що складається з суми позики 7 000,00 доларів США, процентів 200 доларів США, пені 3360 доларів США, штрафу за прострочення строків повернення суми позики понад 30 календарних днів 7000,00 доларів США, штрафу за невиконання зобов`язання з дій по відчуженню власності з метою проведення розрахунків 700,00 доларів США, 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України 55 доларів США.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У діючому законодавстві України відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У частині 2 статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, у разі якщо прострочена сума за договором позики визначена в 7000,00 доларів США, це передбачає і нарахування 3 % річних і інфляційних втрат саме із 7000,00 доларів США.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС від 16 січня 2019 року по справі N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення судового рішення по справі.

Крім того, з урахуванням відмови позивача від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь судових витрат на правову допомогу, суд залишає вказану вимогу без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та приймаючи до уваги, що відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до квитанції АТ «Універсал Банк» № 8АА3-ВНХ6-ЕК1Х-9035 від 10.05.2021 року позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у сумі 5100,00 грн.

Оскільки, відповідач до початку розгляду справи по суті подала суду заяву про визнання позову, то суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду повернути позивачу інші 50 відсотків збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 207, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 639, 1046, 1047, 1049, 1050, ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 13, 15, 23, 76, 81, 141, 200, 206, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість в розмірі 18 315 (вісімнадцять тисяч триста п`ятнадцять) доларів США, з яких: 7 000,00 (сім тисяч) доларів США - заборгованість за договором позики від 03 лютого 2020 р., 200 (двісті) доларів США проценти за користування грошовими коштами, 3360 (три тисячі триста шістдесят) доларів США пеня, 7000,00 (сім тисяч) доларів США штраф за прострочення строків повернення суми позики понад 30 календарних днів, 700,00 (сімсот) доларів США - штраф за невиконання зобов`язання з дій по відчуженню власності з метою проведення розрахунків, 55 (п`ятдесят п`ять) доларів США - 3% річних за порушення строків повернення позики за період з 04.02.2021 р. по 11.05.2021 р.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2 250,00 грн.

Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 2 250,00 грн., сплаченого нею при подачі позову згідно квитанції АТ «Універсал Банк» № 8АА3-ВНХ6-ЕК1Х-9035 від 10.05.2021 (оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи №953/8622/21).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду або через Київський районний суд м. Харкова.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя -