Справа №: 343/1753/20
Провадження №: 2/0343/84/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2021 року м. Долина
Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
судді - Монташевич С. М.,
з участю: секретарів судового засідання - Семків В.М., Шикор Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №343/1753/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів, штрафних санкцій та моральної шкоди внаслідок невиконання умов договору,
за участю: представника позивача - адвоката Кориневич І.М.,
Стислий виклад позиції сторін:
Крім матеріальних збитків, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті невиконання умов зазначеного Договору. Мовчазна відмова відповідача добровільно відшкодувати матеріальний збиток призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту його інтересів, зокрема і у зверненні за кваліфікованою юридичною допомогою. Крім цього, він поніс матеріальний збиток, не отримуючи дохід, який би міг реально одержати за звичайних обставин, якби зобов`язання згідно з Договором №05/08-19 від 05.08.2019 виконувалось відповідачем в зазначені в ньому строки. Зважаючи на викладене, оцінює дану моральну шкоду у розмірі двох прожиткових мінімумів, встановлених на момент подання позовної заяви до суду, а саме на 18 вересня 2020 року, що становить 2118 грн х 2 = 4236 гривень. Ним неодноразово було здійснено спроби знайти способи вирішення ситуації, що виникла, однак відповідач на телефонні дзвінки не відповідав, на жоден контакт не виходив, що свідчило про небажання вирішити суперечку шляхом переговорів, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.
Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Кориневич І.М. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому, надала пояснення аналогічні викладеному у позові обґрунтуванню та наголосила, що вони неодноразово зверталися до відповідача, щоб з`ясувати про можливо форс-мажорні обставини, або ж про неможливість здійснити ним оплату у зв`язку з карантинними обмеженнями, однак ОСОБА_2 не реагував взагалі, від спілкування з позивачем відмовлявся. Саме останній завжди телефонував до нього та писав. Відповідач отримав обладання у належному стані, однак не вніс в рахунок його оплати жодних коштів. Оскільки пройшов певний час з моменту передачі обладанання, яке могли використовуватись за призначенням, а відповідно невідомо про його стан, тому просять стягнути його вартість з відповідача та штрафні санкції за невиконання зобов`язання, а договір розірвати. Також наполягала на стягненні моральної шкоди, розмір якої та підстави для її стягнення обгрунтували в позові. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення за наявними доказами.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення рекомендованих повідомлень за його зареєстрованим місцем проживання та розміщення повідомлення про його виклик на офіційному сайті Судової влади України (а.с.48, 49, 50, 52, 54, 55,56, 57, 59-61). Відзиву на позов не подавав.
Спір між сторонами не вирішений.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 02.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.
28 жовтня 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надавав, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 26.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, позивач через свого представника не заперечив проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
предметом даного позову є розірвання договору купівлі-продажу обладнання, стягнення грошових коштів, штрафних санкцій та моральної шкоди внаслідок невиконання його умов.
Так, 05 серпня 2019 року між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу обладнання №05/08-19 (а.с.12-13), відповідно до п. 1.1 якого, Продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця вібропрес «Барс» в комплекті з прес-формами: бруківка «Старе місто» (60, 40 мм), бордюр тротуарний, блок стовбовий 390x390x190 ( в подальшому - «Товар», «Обладнання»), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити його.
Згідно із п. 3.3 Договору, момент передачі обладнання підтверджувався Актом приймання-передачі, підписаним Сторонами, що є невід`ємною частиною Договору.
Підписаним сторонами Актом №1/05/08-19, вони визнали, що Договір набирає сили з моменту підписання, а саме з 5 серпня 2019 року, та діє до виконання сторонами у повному обсязі своїх зобов`язань, передбачених даним Договором (а.с.14). Також у вказаному акті сторони підтвердили, що обладнання (вібропрес «Барс» в комплекті з прес-формами: бруківка «Старе місто» (60, 40 мм), бордюр тротуарний, блок стовбовий 390x390x190) передано в належному стані, без видимих дефектів і ушкоджень в складі.
Пунктом 4.2.2 Договору передбачено, що Продавець має право вимагати оплати вартості товару, поставленого в повній відповідності з цим Договором, у встановлені терміни, з дотриманням умов цього Договору.
Як визначено п. 2.1 Договору, розрахунки між сторонами повинні були здійснюватися в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.
Пунктом 2.6 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується щоквартально (кожні 3 місяці) протягом двох років з моменту підписання Акту приймання-передачі, здійснювати оплату частини загальної вартості товару, вказаної в п. 2.2 даного Договору у розмірі 9600 гривень, але не пізніше 5 банківських днів від першого дня наступного квартального періоду.
У п. 4.2.3 Договору вказано, що у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару протягом двох кварталів, після спливу 5 банківських днів другого квартального періоду, Продавець має право вимагати від Покупця оплати вартості товару та неустойки (штрафу, пені) за весь період прострочення, а у випадку недосягнення згоди та виникнення суперечки - звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Згідно із п. 6.2 Договору, при неможливості вирішення суперечки шляхом перегорів, суперечки вирішуються в порядку досудового регулювання спорів шляхом пред`явлення претензій, при недосягненні згоди - в судовому порядку.
Претензія була отримана ОСОБА_2 07.03.2020, про що свідчить долучена копія повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16).
Однак відповіді від ОСОБА_2 на дану претензію отримано не було.
Згідно з п. 8.2 Договору, дія даного Договору достроково припиняється тільки за умови здійснення усіх взаєморозрахунків за ним та внаслідок: а) взаємної згоди всіх Сторін про дострокове розірвання даного Договору; б) вимоги однієї зі Сторін даний Договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у випадку невиконання іншою Стороною своїх зобов`язань за цим Договором.
Крім матеріальних збитків, ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті невиконання умов зазначеного Договору, яку він оцінює у розмірі двох прожиткових мінімумів, встановлених на момент подання позовної заяви до суду, що становить 2118 х 2 = 4236 гривень.
Відповідно до п. 6.1. Договору, ОСОБА_1 робив спроби вирішити питання (суперечку) з ОСОБА_2 , шляхом переговорів, однак останній на телефонні дзвінки не відповідав, на жоден контакт не виходив, що свідчило про його небажання вирішити все в позасудовому порядку.
Відтак між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем умов договору, що дає право вимагати його розірвання, стягнення боргу, штрафних санкцій та моральної шкоди.
Оцінка суду:
вивчивши зміст позовної заяви, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, розглянувши позов в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як визначено в ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Згідно з приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Так, за приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Згідно вимог ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Отже, договір купівлі-продажу є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому продавець повинен передати товар, а покупець наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому покупець зобов`язаний оплатити товар, а продавець має право вимагати від покупця відповідної оплати.
Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що 05.08.2019 між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем) було укладено Договір купівлі-продажу обладнання №05/08-19, відповідно до якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупця вібропрес «Барс» в комплекті з прес-формами: бруківка «Старе місто» (60, 40 мм), бордюр тротуарний, блок стовбовий 390x390x190 (в подальшому - «Товар», «Обладнання»), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити його. Підписаним сторонами Актом №1/05/08-19, вони підтвердили, що вказане обладнання передано в належному стані, без видимих дефектів і ушкоджень в складі.
Звернення позивача з вимогою сплатити кошти або з вказати причини невиконання умов договору, відповідач ігнорує.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як визначено в ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Як зазначив Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Як встановлено при розгляді справи, покупець допустив порушення умов договору купівлі-продажу обладнання у частині сплати грошових коштів, грошові зобов`язання у встановлений строк не виконав, належну з нього оплату у визначені у договорі строки не здійснив. Внаслідок таких дій відповідача позивач був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а також втратив інтерес до отримання раніше обумовленого за договором.
Отже, невиконання ОСОБА_2 умов договору купівлі-продажу обладнання, а саме те, що ним не було оплачено обладнання за ціною та у терміни, встановлені договором, є істотним порушенням умов договору, що спричинило значну шкоду позивачу та виражається у неотриманні грошових коштів за проданий товар.
Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу обладнання, відповідач взятих на себе зобов`язань у зазначені строки не виконав, які ним не оспорюються, у зв`язку з чим описаний вище договір підлягає розірванню у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме здійснення оплати за товар (обладнання).
З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу за цим Договором, штрафу, інфляційні нарахування, 3% річних, пені відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне вказати таке.
Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 3 ст. 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Згідно з ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Частиною 1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, в тому числі реальні збитки та упущену вигоду.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як уже зазначалось вище, договір купівлі-продажу - це правовідношення, в якому продавець повинен передати товар, а покупець наділений правом вимагати виконання цього обов`язку, та в якому покупець зобов`язаний оплатити товар, а продавець має право вимагати від покупця відповідної оплати.
Аналізуючи викладене, зобов`язання оплатити товар є грошовим зобов`язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549, 550 ЦК України.
За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
За умовами Договору, у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару протягом двох кварталів, після спливу 5 банківських днів другого квартального періоду позивач має право вимагати від відповідача оплати вартості товару та неустойки (штрафу, пені) за весь період прострочення, а у випадку недосягнення згоди та виникнення суперечки - звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів (п.4.2.3).
Крім цього, за несвоєчасну або неповну оплату вартості товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми неоплати (недооплати) за кожен день прострочення до моменту повного виконання Покупцем свого зобов`язання щодо оплати (п.5.7).
Щодо ж до штрафу, то відповідно до Договору, штраф у розмірі 20% відсотків від ціни товару, вказаної у п. 2.2 цього Договору сплачується за односторонню необгрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього Договору (п.5.8).
Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується за прострочення виконання зобов`язання, а штраф - за необгрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань.
Отже, в частині стягнення штрафних санкцій позов обгрунтований, розрахунки проведені відповідно до вимог законодавства, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають до задоволення.
Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Таким чином, діями відповідача, які полягали у завданні негативних наслідків в результаті невиконання умов зазначеного Договору, було завдано позивачу також моральної шкоди.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі двох прожиткових мінімумів, встановлених на момент подання позовної заяви до суду, що становить 2118 грн х 2 = 4236 гривень (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX, згідно з якою установлено з 1 липня 2020 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2118 гривень), що не являється завищеною сумою та співвідноситься до вартості замовленого товару та відношення відповідача, який не вчинив жодної дії по врегулюванню виниклого спору та сплати грошових коштів за товар.
Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження своїх вимог, у зв`язку з чим суд вважає їх підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Розподіл судових витрат між сторонами:
відповідно до п. 9. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Враховуючи, що позивач, який має другу групу інвалідності, був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду за подання вказаного позову, відтак судовий збір в розмірі 1060,33 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 23, 207, 509, 526, 530, 546, 549, 550, 610, 611, 612, 623, 625, 626, 628, 629, 631, 632, 638, 651, 653, 655, 692 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI та керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів, штрафних санкцій та моральної шкоди внаслідок невиконання умов договору задовольнити.
Договір №05/08-19 купівлі-продажу обладнання від 5 серпня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1060 (одну тисячу шістдесят) гривень 33 копійки судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний зміст рішення буде складено до 5 лютого 2021 року.
Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич
Текст повного судового рішення складено 3 лютого 2021 року.