П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року м. Київ

справа № 754/10022/19

провадження № 22-ц/824/8418/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Холдінгова компанія «Київміськбуд»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 рокуу складі судді Скрипки О.І., повний текст складений 16.03.2021 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року позивач ПрАТ «ХК «Київміськбуд» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про виселення та стягнення неустойки.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ПрАТ «ХК «Київміськбуд» є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно він 26 червня 2013 року.

01 березня 2013 року між компанію, як наймодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як наймачем, було укладено договір найму (оренди) вказаної квартири АДРЕСА_2 , відповідно до умов якого наймодавець зобов`язався передати наймачеві у строкове платне користування вищевказану квартиру, а наймач зобов`язався прийняти зазначене майно, своєчасно оплачувати орендну плату та після припинення договору повернути об`єкт оренди наймодавцю в належному стані. В цей же день між сторонами було підписано акт приймання-передачі житлового приміщення (квартири).

Як зазначає позивач, згідно п.7.1 договорі, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 травня 2013 року. Відповідно до п.7.3 договору, дія договору автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не попередить письмово іншу сторону про припинення його дії протягом одного місяця до закінчення строку. Пунктом 5.1.4 договору передбачено, що договір припиняється за умови попередження про це заінтересованою стороною іншу сторону не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати припинення. На виконання вказаного пункту договору, компанією листом за вих. № 03835/0/2-13 було повідомлено орендаря про припинення договору та запропоновано розглянути можливість купівлі орендованої квартири. Однак, жодної відповіді від відповідача компанія не отримувала, а тому договір припинив свою дію 31 серпня 2013 року.

Позивач вказує на те, що пунктом 2.1.9 договору передбачено обов`язок наймача після припинення договору повернути об`єкт оренди наймодавцеві в належному стані. Відповідно до п.5.2 договору, при припиненні договору наймач зобов`язується протягом одного тижня передати наймодавцеві орендоване майно в належному стані. Однак, відповідач не виконав свої обов`язки, визначені договором, проігнорував претензію компанії і звільнив квартиру лише у 2020 році.

Отже, посилаючись на викладені обставини, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог та уточненої позовної заяви, позивач просив суд задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 165 600 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення за період з 01.06.2016 року по 01.06.2019 року.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти заявлених вимог, з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності, який на його думку сплив 08 вересня 2016 року, а позивач звернувся до суду лише в липні 2019 року. Також зауважив на те, що наданий позивачем договір найму (оренди) квартири ним не підписувався.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року позов ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» 165 600 грн. - суму неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про триваюче порушення з його сторони та не застосував положення ч. 1 ст. 261 та ст. 257 ЦК України.

ОСОБА_1 зазначає, що позивачу достеменно було відомо про порушення його прав згідно умов договору найму, тому перебіг позовної давності, на його думку, почався для позивача з 08 вересня 2013 року. В свою чергу позивач звернувся до суду із даним позов лише у липні 2019 року, тобто з пропуском строку звернення з позовною заявою до суду в частині стягнення неустойки у сфері орендних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду від 11 березня 2021 року без змін.

ПрАТ «ХК «Київміськбуд» зазначає, що оскаржуване рішення районного суду є законним та обґрунтованим, прийняте у відповідності до законодавства із правильним застосуванням норм матеріального права та за відсутності порушень норм процесуального права.

Позивач вважає, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому у компанії виникає право на позов про стягнення коштів з моменту порушення зобов`язання відповідачем і до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

В суді апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Інші учасники, належним чином повідомлені про час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, будь яких заяв чи клопотань не подавали, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2013 року між позивачем ПАТ «ХК «Київміськбуд» та відповідачем ОСОБА_1 було укладеного договір найму (оренди) квартири АДРЕСА_2 , відповідно до п.1.1. якого позивач зобов`язався передати відповідачу в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався прийняти зазначене майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути об`єкт оренди позивачу в належному стані.

Пунктом 1.4 договору визначено, що об`єкт оренди приймається наймачем шляхом підписання акту прийому-передачі. Строк оренди розпочинається з дня підписання акту.

Згідно п.2.1.9, відповідач зобов`язався після припинення договору повернути об`єкт оренди наймодавцеві в належному стані.

Відповідно до п.3.1 договору, наймач за користування орендованим майном сплачує орендну плату, розмір якої становить 2300,00 грн.

Пунктом 5.1.4 договору сторони погодили, що договір припиняється за умови попередження про це заінтересованою стороною іншу сторону не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати припинення.

Відповідно до п.5.2 договору, при припиненні договору наймач зобов`язується протягом одного тижня передати наймодавцеві орендоване майно в належному стані. Про передачу квартири складається акт.

Згідно п.5.3, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення квартири, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення.

Пунктами 7.1, 7.2, 7.3 договору сторони визначили, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2013 року.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Дія договору автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не попередить письмово іншу сторону про припинення його дії на протязі одного місяця до закінчення строку, вказаного у п.6.1 цього договору.

Згідно акту приймання-передачі приміщення (квартири) від 01.03.2013 року, на підставі вищевказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду вищевказану квартиру.

В судовому засіданні також встановлено, і даний факт було визнано сторонами, що строк дії договору після спливу перших трьох місяців оренди було автоматично продовжено ще на 3 місяці, тобто до 31.08.2013 року.

Листом від 04.07.2013 року позивач повідомив відповідача про намір реалізації квартири та про припинення дії договору оренди на підставі п.5.1.4. договору. Одночасно відповідачу було запропоновано розглянути можливість та прийняти рішення щодо купівлі квартири і надати відповідь у строк до 04.08.2013 року.

11.06.2019 року відповідачу було направлено претензію щодо звільнення квартири та сплати заборгованості.

Як вбачається з акту ПрАТ «ХК «Київміськбуд» від 26.06.2019 року, було встановлено, що на дату складання акту відповідач не звільнив вищевказану квартиру, ключі від неї власнику не передав, продовжує користуватись вищезазначеним приміщенням надалі разом з невстановленими особами та користуватись комунальними послугами.

13.04.2020 року вищевказану квартиру було продано позивачем ТОВ «Травень 21» на підставі договору купівлі-продажу.

Під час судового розгляду сторонами також визнано, що відповідач звільнив квартиру у березні 2020 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином встановивши, що строк дії договору оренди від 01.03.2013 року припинився 31.08.2013 року, відтак, починаючи з 01.09.2013 року по 07.09.2013 року відповідач був зобов`язаний повернути позивачу орендовану квартиру, проте звільнив її лише в березні 2020 року, суд першої інстанції дійшов до вірних висновків про зобов`язання відповідача сплатити позивачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати за час прострочення з урахуванням загального строку позовної давності за період з 01.06.2016 року по 01.06.2019 року.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про триваюче порушення з його сторони та не застосував строк позовної давності.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, оскільки неустойка є самостійним заходом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, тому щодо неї застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність (висновок ВС України в рішенні від 20.09.2018 р. №909/62/18).

Позивачем було заявлено вимогу на захист свого права як власника квартири шляхом виселення та стягнення неустойки через порушення відповідачем його істотних умов щодо повернення майна, тобто йдеться про застосування наслідків триваючого правопорушення.

Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав, а тому позовна давність за такими вимогами не пропущена.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно застосував норми матеріального права, дотримався положень процесуального закону, а тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст складений 16.08.2021 року

Головуючий:

Судді: