Номер провадження: 22-ц/813/9755/21
Номер справи місцевого суду: 492/540/21
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О.В.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами приватного акціонерного товариства "Азовкабель" та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» про скасування рішення про припинення повноважень, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Арцизького районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» про скасування рішення про припинення повноважень, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди, посилаючись на те, що відповідно до укладеного контракту між позивачем та ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЗОВКАБЕЛЬ» (далі - ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ») від 23 березня 2015 року позивач був призначений на посаду Генерального директора ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» строком до припинення повноважень керівника в порядку, визначеним чинним законодавством, Статутом Товариства, рішенням Наглядової ради та зазначеним контрактом.

Відповідно до п. 6.5. зазначеного контракту керівник може бути звільнений з посади, контракт розірваний з ініціативи Наглядової ради до закінчення терміну його дії у разі одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником або систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом в результаті чого для товариства настали значні негативні наслідки, а також у разі винних дій керівника заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Позивач посилався на те, що з 18 лютого 2021 року знаходився на лікарняному та після виходу з лікарняного 31 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 повідомив, що позивача було звільнено з посади Генерального директора на підставі протоколу № 13 засідання ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» від 01 березня 2021 року та відповідач ОСОБА_1 , як Генеральний директор видав наказ про звільнення позивача з посади Генерального директора. Також, відповідні зміни були внесені до Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та громадських формувань.

Позивач вважає, що його звільнення було незаконним, а діями відповідачів було порушено його право на працю, оскільки звільнений в тому числі в період карантину, внаслідок чого він змушений вернутися до суду. Крім того, позивач вважає, що внаслідок дій відповідачів позивачу завдано шкоду у зв`язку з чим просив суд солідарно стягнути з відповідачів 100000,00 грн. та з ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу на дату набрання рішення законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2021 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково, постановлено:

скасувати рішення Наглядової ради ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» про припинення повноважень Генерального директора ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» ОСОБА_2 з 01 березня 2021 року, обрання з 02 березня 2021 року Генеральним директором ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» ОСОБА_1, надання повноважень ОСОБА_1 на виконання всіх необхідних дій, пов`язаних з державною реєстрацією змін до відомостей про ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЗОВКАБЕЛЬ», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яке оформлене Протоколом Наглядової ради ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» від 01 березня 2021 року;

скасувати наказ Генерального директора ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» ОСОБА_1 від 31 березня 2021 року за № 42-к про звільнення ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) з посади Генерального директора ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ»;

поновити ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1 ) на посаді Генерального директора ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» ();

стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ), ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» () на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) майнову шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч гривень) 00 коп;

стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ), ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» () в дохід держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок в рівних частинах з кожного;

стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ), ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» () на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1908 (одна тисяча дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок в рівних частинах з кожного;

в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) на посаді Генерального директора ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЗОВКАБЕЛЬ» (). Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що під час звільнення було порушені вимоги про своєчасне інформування профспілкової організації про заплановані вивільнення та проведення відповідних консультацій, порушені з боку роботодавця вимоги про необхідність повідомлення державної служби зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників, порушені вимоги про одночасне надання працівнику повідомлення про існуючи вакантні посади, не повідомлено працівника про всі існуючи посади та не виконані вимоги закону про працевлаштування особи, посада якої підлягає скороченню, а також звільнення протягом року з ініціативи роботодавця працівника, які обиралися до складу профспілкових органів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПАТ "Азовкабель" було подано апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої, відповідач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої, відповідач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ПАТ "Азовкабель" на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяц) гривень, та ухвалити нове рішення, яким в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційну скаргу

Узагальнені доводи апелянта ПАТ «Азовкабель»

Приватне акціонерне товариство «Азовкабель» не погоджується з рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2021 року в повному обсязі.

Апелянт не заперечує обставини, які встановлені в судовому засіданні та підтверджені матеріалами цивільної справи, за якими вбачається, що позивач займав посаду генерального директора ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ», на яку його було обрано загальними зборами акціонерів від 23 березня 2015 року (протокол № 26), однак рішенням Наглядової ради від 01 березня 2021 року припинені повноваження позивача, як Генерального директора ПРАТ з 01 березня 2021 року, що стало підставою для його звільнення відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Проте, ПрАТ "Азовкабель" не погоджується з висновками суду про те, що посада, на якій працював позивач, не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, при звільненні Позивача фактично було позбавлено права на оскарження підстав звільнення та інших гарантованих переваг, які мають працівники, які звільнені на загальних підставах, на відміну від осіб, які звільняються у зв`язку із припиненням повноважень; враховуючи те, що позивач не був головою або членом наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізором акціонерного товариства, а працював на посаді генерального директора ПрАТ "Азовкабель", суд дійшов висновку, що позивач не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

ПРАТ "Азовкабель"вважає, що такі висновки суду є помилковими, такими, що суперечать наявним доказам та пов`язані з неправильним застосуванням норм матеріального права та ігноруванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Так, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII, який набрав чинності 01 червня 2014 року. Проаналізувавши пояснювальну записку до законопроекту зазначеного вище закону можна дійти висновку про те, що доповнення частини першої статті 41 КЗпП України пунктом 5 було обумовлено нагальною потребою у вдосконаленні законодавчих актів, що регулюють припинення повноважень та звільнення посадових осіб виконавчих органів юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності i відповідно не можуть бути застосовані для звільнення інших працівників юридичної особи, окрім працівників, які входять до їх виконавчих органів.

Дія положень ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачає право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь який час, з будь-яких підстав; реалізація цього права гарантується нормами корпоративного права Для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Пункт 5 статтi 41 КЗпП України встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». Як у назві цієї норми «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов», так і у її змісті закладені певні особливості розірвання трудового договору з працівником, який є посадовою особою.

Розірвання трудового договору за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства.

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення у загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

За приписами ч.3,4,5 ст.58 Закону України «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор). Членом виконавчого органу акціонерного товариства може бути будь-яка фізична особа, яка має повну цивільну дієздатність і не є членом наглядової ради чи ревізійної комісії цього товариства. Права та обов`язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу. Від імені товариства контракт підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання наглядовою радою.

Згідно до ч.1 ст.61 зазначеного Закону повноваження голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, якщо статутом акціонерного товариства це питання не вiднесено до компетенції загальних зборів.

У відповідності до пункту 8.59 Статуту ПрАТ "Азовкабель" (копію додано до відзиву) Генеральний директор е одноосібним виконавчим органом товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства.

Згідно до пунктів 8.61, 8.70 Статуту ПрАТ "Азовкабель" Генеральний директор обирається наглядовою радою Товариства простою більшістю голосів від кількісного складу наглядової ради терміном на 3 роки. Повноваження генерального директора припиняються за рішенням наглядової ради, з одночасним прийняттям рішення про призначення генерального директора або тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора.

Таким чином, позивач був посадовою особою ПрАТ згідно до ст.2, ч.3,4,5 ст.58 ГК України, п.8.59 Статуту підприємства, і припинення його повноважень за відповідним рішенням Наглядової ради ПрАТ (Протокол № 13 01.03.21 р.) від та подальше звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за наказом № 42-к від 31.03.21 р. відбувалось у повній відповідності до вимог законодавства. ПрАТ звертає увагу апеляційного суду на відсутність правового обґрунтування та доведення наявними в справі доказами висновку суду першої інстанції про те, що позивач не був головою або членом виконавчого органу ПрАТ, причому такий висновок прямо суперечить наведеним нормам законодавства та положенням Статуту ПрАТ. За чим також є необґрунтованим та недоведеним висновок, який суд першої інстанції визначив однозначним, про те, що позивача було звільнено без законних на те підстав.

Таким чином Оскаржуване рішення в частині скасування рішень, які оформлені Протоколом Наглядової ради ПрАТ № 13 від 01 березня 2021 року, наказу Генерального директора ПрАТ ОСОБА_1 від 31 березня 2021 року за № 42-к про звільнення позивача з посади Генерального директора ПРАТ, поновлення позивача на посаді Генерального директора ПрАТ є неправомірним.

Що стосується солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача майнової шкоди ПрАТ зазначає наступне. Суд першої інстанції обґрунтував задоволення позову в цій частині таким чином:

- в судовому засіданні встановлено, що позивач займав посаду генерального директора ПрАТ відповідно до контракту від 23 березня 2015 року, однак рішенням Наглядової ради від 01 березня 2021 року припинені його повноваження, як Генерального директора ПрАТ з 01 березня 2021 року та обрано Генеральним директором ПрАТ ОСОБА_1, який наказом № 42-к від 31 березня 2021 року «Про звільнення» позивача з 01 квітня 2021 року звільнив у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи (п. 5 ст. 41 КЗпП України);

- позивач знаходився на лікарняному з приводу нещасного випадку на виробництві, що підтверджується листками непрацездатності серії АЛВ № 637463 від 02 березня 2021 року, серії АДУ № 781769 від 25 березня 2021 року.

Враховуючи вищенаведене, вимоги ч. 2 ст. 1166 ЦК України та факт того, що відповідачами не представлено суду доказів в підтвердження відсутності вини спричинення позивачу шкоди, суд вважав, що вимога позивача в частині стягнення майнової шкоди підлягає задоволенню.

Проте ПрАТ наголошує, що таке обґрунтування не відповідає закону та практиці правозастосування.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем були пропущені строки звернення до суду з даним позовом.

Узагальнені доводи апелянта ОСОБА_1

Апелянт не погоджується з рішенням Арцизького районного суду Одеської області повністю, проте оскаржує вказане рішення тільки в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача майнової шкоди в розмірі 100 000 грн.

ОСОБА_1 категорично не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає їх такими як помилкові та зроблені всупереч практиці правозастосування відповідних норм права.

Зазначає, на час обставин які склалися на час видачі наказу № 42-к від 31 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 , апелянт перебував на посаді Генерального директора ПрАТ на підставі відповідного рішення Наглядової ради, прийнятого в межах її компетенції. Також, рішенням Наглядової ради було припинено повноваження позивача, як Генерального директора ПрАТ.

За таких обставин, для ОСОБА_1 , як Генерального директора ПрАТ, не було правомірної можливості діяти в інший спосіб, ніж видати наказ про звільнення позивача,

Зазначає, що діяв цілком правомірно, в межах власних повноважень та у передбачений законом спосіб, виконуючи обов`язкове для нього рішення Наглядової ради.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ «Азовкабель» на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» про скасування рішення про припинення повноважень, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скарго ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» про скасування рішення про припинення повноважень, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року розгляд справи будо призначено на 09.09.2021 року на 12:20 год

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року заяву приватного акціонерного товариства "Азовкабель" про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Азовкабель" на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» про скасування рішення про припинення повноважень, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди - було повернуто.

Розгляд справи неодноразово було відкладено за заявою сторін.

18 листопада 2021 року в судове засідання з`явився представник відповідача - ОСОБА_6 апеляційну скаргу АТ «Азовкабель» підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Як вбачається з п. 8.61, п. 8.70 Статуту ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» генеральний директор обирається наглядовою радою Товариства простою більшістю голосів від кількісного складу наглядової ради терміном на три роки, а повноваження генерального директора припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення генерального директора або тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора. Наглядова рада може прийняти рішення про припинення повноважень генерального директора з будь-яких підстав, в тому числі: згода сторін, закінчення строку дії контракту, переведення генерального директора за його згодою на інше підприємство, установу, організацію або перехід на виборну посаду; інші підстави, передбачені законодавством України, контрактом, укладеним з директором, а також рішенням наглядової ради (а.с. 82-106).

Відповідно до Контракту з Генеральним директором ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» 23 березня 2015 року було укладено контракт між ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» та ОСОБА_2 (а.с. 7-8, 9, 70-71), позивачем по справі, про обрання останнього на посаду генерального директора ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» загальними зборами акціонерів від 23 березня 2015 року (протокол № 26) на строк до припинення його повноважень в порядку, передбаченому законодавством, Статутом товариства, рішенням Наглядової ради та укладеним контрактом (а.с. 10-15).

Відповідно до п. 6.3 контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту (п. 2 ст. 36 КЗпП України); припинення повноважень керівника (п. 5 ст. 41 КЗпП України); за згодою сторін (п. 2 ст. 36 КЗпП України); до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених пунктами 6.4 і 6.5 контракту; на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації у разі порушення керівником законодавства про працю, про колективні договори і угоди (ст. 45 КЗпП України).

На підставі п. 6.5 контракту керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи наглядової ради до закінчення терміну його дії у разі одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником або систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом, в результаті чого для товариства настали значні негативні наслідки та у разі винних дій керівника, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

З протоколу № 13 засідання Наглядової ради ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» від 01 березня 2021 року вбачається, що повноваження ОСОБА_2 , як Генерального директора ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» припинено з 01 березня 2021 року та обрано Генеральним директором ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» ОСОБА_1 (а.с.16-19, 79-81). Відповідно до листа № 271 від 02 березня 2021 року ОСОБА_2 , позивачу по справі, повідомлено що рішенням Наглядової ради від 01 березня 2021 року припинені його повноваження, як Генерального директора ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» з 01 березня 2021 року у зв`язку з чим, трудові відносини підлягають припиненню, а контракт розірванню на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, однак лист не вручено ОСОБА_2 , позивачу по справі, з інших причин, що підтверджується трекінгом Укрпошти (а.с. 72,73, 74, 75).

Згідно акту № 1 від 02 березня 2021 року ОСОБА_2 , позивач по справі, 02 березня 2021 року о 8-50 год. після ознайомлення з протоколом засідання Наглядової ради № 13 від 01 березня 2021 року відмовився проставити на ньому відмітку про ознайомлення з власним підписом (а.с. 76).

Наказом Генерального директора ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» ОСОБА_1 № 42-к від 31 березня 2021 року «Про звільнення» ОСОБА_2 , позивача по справі, з 01 квітня 2021 року було звільнено у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи (п. 5 ст. 41 КЗпП України), контракт з Генеральним директором ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» від 23 березня 2015 року припинений 01 березня 2021 року на підставі п.п. 2 п. 6.3 розділу 6 контракту (а.с. 20, 64).

З Безкоштовного запиту Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 02 березня 2021 року зазначено керівника ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ» ОСОБА_1, відповідача по справі (а.с. 21).

Як вбачається з листів непрацездатності серії АЛВ № 637463 від 02 березня 2021 року, серії АДУ № 781769 від 25 березня 2021 року, пояснення ОСОБА_2 від 31 березня 2021 року, ОСОБА_2 перебував на лікарняному у період з 02 березня 2021 року по 24 березня 2021 року, з 25 березня 2021 року по 30 березня 2021 року (а.с. 65, 66, 67).

Згідно службової записки, складеної начальником ВОП та ОСОБА_5 , на виконання наказу № 14 від 09 березня 2021 року станом на 01 березня 2021 року ОСОБА_2 , позивач по справі, був відсутній на робочому місці повноваження якого, як Генерального директора припинені 01 березня 2021 року. З 18 лютого 2021 року по 01 березня позивач знаходився на лікарняному, 02 березня 2021 року вийшов на роботу, але з 09:15 до 17:00 годин був відсутній на робочому місці, на дзвінки не відповідав, про що складено відповідний акт, а також є акт про відсутність позивача 03 березня 2021 року протягом усього робочого дня. 04 березня 2021 року на підприємство надійшов лист від фонду соціального страхування з екстреним повідомленням про травмування ОСОБА_2 , позивача по справі. 09 березня 2021 року ОСОБА_2 , позивач по справі, по телефону повідомив, що знаходиться на лікарняному (а.с. 68-68).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону N 2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Так, згідно статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права визначаються як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи у управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з частиною третьою статті 167 ГК України корпоративні відносини визначаються як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року N 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року N 1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 р. № 1255-VII, який набрав чинності 01 червня 2014 року (далі - Закон № 1255), доповнив пунктом 5 статтю 41 КЗпП України, а саме: крім підстав, передбачених статтею 40 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у разі припинення повноважень посадових осіб.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). У товариствах, в яких законом передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЗУ «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним або одноосібним.

Відповідно п. 8.59 Статуту ПрАТ «Азов кабель» генеральний директор є одноособовим виконавчим органом товариства.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЗУ «Про акціонерні товариства» повноваження голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) припиняються за рішенням наглядової ради "з одночасним прийняттям рішення про призначення голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) або особи, яка тимчасово здійснюватиме його повноваження, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів.

Відповідно п. 8.45 Статуту ПрАТ «Азовкабель» до виключної компетенції наглядової ради належить обрання та припинення повноважень генерального директора товариства.

Нормами Цивільного кодексу України (статті 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 47, 62, 63), Закону України «Про акціонерні товариства» (статті 52, 58, 59, 60, 61) визначено, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників.

Згідно з частиною четвертою статті 99 ЦК України назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути «правління», «дирекція» тощо.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою 3 статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у частині п`ятій статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

Зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновками Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 205/4196/18 що викладені у пунктах 16.1, 16.2, 53, 54, встановлено, що за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, перездачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КУпПУ.

До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28 березня 2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 10 жовтня 2013 року набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28 березня 2014 року - за участю будь-яких юридичних осіб.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 760/9300/17-ц зазначає, що: «Отже, враховуючи наведені приписи законодавства України та зміст правовідносин учасників справи, колегія суддів вважає, що хоча рішення уповноваженого органу товариства про припинення повноважень члена виконавчого органу може мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальним за таких обставин є відносини корпоративні».

З висновку викладеного у постанові постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 вбачається, що: «До юрисдикції господарського суду за п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за ч. 3 ст. 99 ЦК України, п. 5 ст. 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень)».

Отже, спори відповідної категорії повинні розглядатися в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Крім того, ПрАТ «Азовкабель» з 30.04.2021 року перебуває в процедурі банкрутства, на підставі ухвали Господарського суду Запорізької області від 30.04.2021 року у справі № 908/964/21.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах справи вирішує спори про стягнення заробітної плати, спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.

Згідно висновків викладених у пункті 53 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року по справі № 205/4196/18 спори в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу). Припинені за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи з такого звільнення (припинення повноважень) належить до юрисдикції господарського суду. Крім того, згідно ч.2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у провадження якого перебуває справ про банкрутство, в межах цієї справи вирішує спори про стягнення заробітної плати, спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб.

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо поновлення на посаді генерального директора ПрАТ «Азовкабель» повинні розглядатися в Господарському суді Запорізької області.

З огляду на те, що повноваження позивача, як керівника юридичної особи, припинені за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який фактично оскаржує рішення органу управління (власника) щодо такого припинення, а інші позовні вимоги є похідними, тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що цей спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Таким чином, виходячи із змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження - закриттю з направленням справи до Господарського суду Запорізької області за встановленою підсудністю.

Отже, спір у справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 564/1770/13-ц висловила правову позицію, згідно якої за наявності порушеної господарським судом справи про банкрутство відповідача цивільна справа за позовом такого позивача не може бути порушена, а у випадку її порушення - підлягає закриттю. Якщо при розгляді цивільної справи з`ясується, що стосовно відповідача у справі порушено провадження про його банкрутство господарським судом. Провадження у цивільній справі підлягає закриттю за п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), якому відповідає п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно ч.1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Апеляційний суд вважає за необхідне також відповідно до припису ч. 1 статті 256 ЦПК України роз`яснити позивачу, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього у позивача наявне право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Азовкабель» та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2021 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» про скасування рішення про припинення повноважень, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - закрити.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.С. Погорєлова