Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3760/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її виховання та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її виховання та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, третя особа - орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що в період з 19 листопада 2011 року по 04 жовтня 2016 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . Під час шлюбу народилася дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення донька проживає з відповідачем ОСОБА_4 .

Позивач зазначає про те, що з часу розлучення в нього з колишньою дружиною почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, оскільки нею створюються штучні перешкоди.

Останній раз позивач спілкувався з дочкою 08 липня 2021року, після чого відповідач ізолювала дочку від позивача. На неодноразові прохання надати йому можливість бачитись з дитиною відповідач відмовляє.

Позивач також вказує, що на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався.

Разом з тим, вважає, що основною причиною того що відповідач чинить перешкоди в спілкуванні з дочкою є вимога відповідача про надання позивачем дозволу на вивезення дитини за кордон на 3 роки.

Позивач зауважив на тому, що розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, має велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов, а створення перешкод ОСОБА_4 у спілкуванню із донькою порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

А тому, на підставі вищенаведеного просить визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримали.

Відповідач в судове засідання не з`явилась.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважав, що відповідач звертаючись до суду з позовом, переслідує уникнення відповідальності про позбавлення його батьківських прав. Відповідач не здійснює перешкоди позивачу у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовим розглядом справи встановлено, що предметом спору, тобто правовим об`єктом з привиду якого виникла конфліктна ситуація між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з участю батьків у вихованні дитини.

В контексті хронології існуванням спірних правовідносин між сторонами справи, суд наводить наступні обставини справи.

Судом встановлено, що в період з 19 листопада 2011 року по 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.09.2016 року рішенням суду розірвано (а.с.7). ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). Після розлучення дитина проживає з матірю (відповідачем) ОСОБА_4 (а.с.25-26).

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з тим, частиною шостою статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Тлумачення наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що той з батьків, який проживає окремо від дитини має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковим є врахування найкращих інтересів дитини.

Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам і обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

В межах судового розгляду даної справи, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б свідчили про неможливість батька спілкуватися із дочкою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено.

Ні відповідач, ні орган опіки та піклування виконавчого комітету Виноградівської міської ради не надали суду доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини не буде відповідати інтересам дитини, а також що для батька і дитини існують стійкі психоемоційні перешкоди.

При цьому, особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому суд вважає за необхідне визначити спосіб участі батька у вихованні сина.

Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дитини не може бути підставою для відмови йому в спілкуванні з нею. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 1 квітня 2020 року №686/667/17.

Вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з дочкою ОСОБА_5 , суд приймає до уваги рівність прав батьків щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживають діти, вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами, відсутність доказів, які б свідчили про неможливість спілкування батька з дочкою та приходить до висновку про часткове задоволення позову в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням висновку опіки та піклування визначає спосіб та порядок спілкування позивача з дочкою в такі дні: субота - перший, третій тиждень щомісяця, неділя - другий, четвертий тиждень щомісяця, з 12.00 год. до 18.00 год. (а.с.55).

При цьому, визначення судом способів участі у спілкуванні з дочкою, у повній мірі відповідатиме як інтересам дитини, так і інтересам батьків, оскільки налагодження стосунків між батьком та донькою відповідає інтересам дитини.

Будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування з дитиною, судом не встановлено. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Заперечення представника відповідача за встановлених обставин та висновку органу опіки та піклування, суд відхиляє (а.с.55).

Таким чином, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений статтею 141 Сімейного кодексу України, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з донькою, позовні вимоги слід задоволити частково.

На підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України позивач понесені процесуальні витрати, відповідно до заяви від 18.11.2021 року, залишив за собою.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки палтника податків НОМЕР_1 , для участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 побачення для проведення спілкування та спільного відпочинку з відвідуванням дитиною місця проживання батька без участі матері ОСОБА_4 в такі дні: субота - перший, третій тиждень щомісяця, неділя - другий, четвертий тиждень щомісяця, з 12.00 год. до 18.00 год.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк

Повний текст рішення

складено 26.11.2021 року