Справа № 490/8429/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

Іменем України

24 листопада 2021 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря сдуового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі №2-4-1382/2003 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, по цивільній справі №2-4-1382/2003 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення позики.

В обгрунтування зазначає, що через обтяження накладене Центральним відділом ДВС у м.Миколаєві №8960114, вона не може розпоряджатися своєю власністю, що є порушенням її прав гарантованих статтею 41 Конституції України.

Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином, про причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.04.2003 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на основі свідоцтва про право на спадкування по законом від 01 жовтня 1998 року Р№2-1906, яка мешкає за адресою АДРЕСА_2 ,.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.05.2003 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 13375,00 грн заборгованості та 154,00 грн понесених судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 07.03.2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову було задоволено.

Припинено обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на основі свідоцтва про право на спадкування по законом від 01 жовтня 1998 року Р№2-1906, яка мешкає за адресою АДРЕСА_2 , накладеного ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва 04 квітня 2003 року.

З відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві №54063 від 20.09.2021 року вбачається, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження ВП 13699202 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду міста Миколаєва від 23.06.2003 року за №2-4-1382 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 135299,00 грн. Виконавче провадження завершено 21.10.2011 року на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону україни "Про виконавче провадження". Також в листі зазначено, що виконавче провадження знищено та під час здійснення виконавчого провадження ВП №13699202 на підставі постанови від 13.07.2009 року державним виконавцем було зареєстроване обтяження №8960114.

Вказано, що станом на 20.09.2021 року здійснення аходів щодо зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини не виявляється можливим.

Так, частинами 1, 2, 4 та 5 статті 158 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Як встановлено судом, обтяження на все нерухоме майно заявниці ОСОБА_1 за №8960114, було накладено державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП №13699202 на підставі постанови від 13.07.2009 року та судом в межах розгляду справи №2-4-1382/2003 не застосовувався такий захід забезпечення про скасування якого просить заявниця, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

При цьому, суд зазначає, що питання зняття арешту з майна унормовано приписами статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, частиною 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

При цьому, частина 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, позивачка не позбавлена можливості ініціювати питання щодо знаяття відповідного арешту шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою, яка має відповідати вимогам встановленим статтями 175 та 177 ЦПК України.

Враховуючи наведене вище, а також ту обставину, що судом в межах розгляду справи №2-4-1382/2003 не застосовувався такий захід забезпечення про скасування якого просить заявниця, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 158, 258 - 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі №2-4-1382/2003 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення позики, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 261 ЦПК України та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Суддя О.В. Саламатін