Справа № 686/5074/19
Провадження № 2/686/2080/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі представника позивача-відповідача ОСОБА_1

відповідача позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки без грошовитою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, просить стягнути з відповідача на його користь 200000 гривень заборгованості за договором позики.

На обґрунтування свого позову вказав, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким він передав у власність позичальнику суму в розмірі 200000 гривень, а він в свою чергу зобов`язався повернути йому таку ж суму грошових коштів до 15.01.2019 року. Факт укладення між сторонами договору позики на вказану суму підтверджується розпискою від 07 грудня 2018 року.

Він, неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернення належних йому коштів, однак він пояснив, що коштів не має, будуть пізніше і вони будуть повернуті вчасно, однак борг не повертав. Станом на 07 лютого 2019 року, жодних дій з боку відповідача на повернення суми боргу не було вчинено. За таких обставин, незважаючи на закінчення встановленого договором терміну, відповідач взяті на себе за договором позики зобов`язанням не виконав, суму боргу не повернув.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання розписки без грошовитою.

На обґрунтування свого позову вказав, що з 22 грудня 2017 року по

03 січня 2019 року він працював в ТОВ «Виробнича компанія ГУД ФУД» на посаді представник-торгівельний, під безпосереднім керівництвом ОСОБА_3 , який займає посаду регіонального керівника відділу продажу ТОВ «Виробнича компанія ГУД ФУД».

В грудні 2019 року ОСОБА_3 повідомив його про те, що він заборгував ТОВ «Виробнича компанія ГУД ФУД» суму 467000 гривень. Він відмовився надати будь-як документи чи накладні, які б підтверджували суму вказаної заборгованості перед ТОВ «Виробнича компанія ГУД ФУД».

28 грудня 2018 року, попередньо домившись про зустріч, вони знову зустрілися: він, та ОСОБА_3 дана зустріч відбувалася на офісі, при цьому він надав ОСОБА_3 особисті кошти в розмірі 80000 гривень. ОСОБА_3 пообіцяв провести ці кошти на рахунок фірми та надати йому підтверджуючі документи про перерахунок коштів на рахунок фірми та надати йому підтверджуючі документи про перерахунок коштів на рахунок фірми нібито в рахунок сплати його заборгованості фірмі. При передачі коштів також була присутня бухгалтер яка працює у ТОВ «Виробнича компанія ГУД ФУД». Після передачі коштів він став в черговий раз вимагати його звільнення, на що

ОСОБА_3 повідомив, що звільняти його не збирається, оскільки планує за рахунок його заробітної плати отримувати його кошти нібито в рахунок сплати заборгованості по борговій розписці. Звіти про проведення коштів на рахунок фірми йому надані не були, тобто де поділися кошти, які він надав ОСОБА_3 нібито для оплати заборгованості не відомо. Пізніше ОСОБА_3 запропонував переписати йому боргову розписку з суми 200000 гривень на суму 100000 гривень, на що він погодився, в той час коли він писав боргову розписку вже на суму 100000 гривень ОСОБА_3 порвав перед ним боргову розписку яку він написав раніше на суму 200000 гривень. ОСОБА_3 ввів його в оману погрозами примусив його написати боргову розписку на суму 200000 гривень, а наступного разу ввівши в оману нібито порвавши оригінал першої боргової розписки, злочинним шляхом, отримав ще одну боргову розписку на суму 100000 гривень.

Дана розписка на суму 200000 гривень, як документ не підтверджує боргове зобов`язання так як не містить в собі умов отримання позичальником ( ОСОБА_2 ) в борг грошей із зобов`язанням їх повернути, а також не містить дати, часу і місця отримання коштів, зазначених обставин і умов фактично і не було.

Представник позивача відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Відповідач позивач в судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнав, свої позовні вимоги підтримав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідка ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні посвідчила, що вона віддала ОСОБА_5 спочатку кошти в сумі 20000 гривень, а потім ще 80000 гривень і він порвав розписку про заборгованість ОСОБА_2 перед підприємством; потім ОСОБА_3 заставив ОСОБА_2 написати розписку, в поліцію вони не зверталися, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки без грошовитою задоволенню не підлягає, з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 07.12.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики в формі розписки. Відповідно з умовами вказаного договору (розписки), ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_3 суму грошових коштів у розмірі 200000 гривень та зобов`язався повернути їх до 15.01.2019 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його розпискою від 07.12.2018 року.

Відповідно до висновку експерта від 10.01.2020 року №2137/2138/19-26 підписи від імені ОСОБА_2 в розписці датованій 07.12.2018 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_2 в розписці датованій 07.12.2018 року виконанні самим ОСОБА_2 . Надати відповідь на питання: «Чи перебувала особа, яка виконала рукописний текст та підпис у розписці від 07.12.2018 року у незвичайному стані?» не представляється за можливим по причині вказаній у дослідницькій частині висновку.

Свої зобов`язання відповідач не виконав, кошти не повернув.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з нормами ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отриманя від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні судом встановлено, що в порушення умов договору позики ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 200000 гривень, а тому слід стягнути вказані кошти з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2000 гривень.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 200000 гривень боргу та 2000 гривень 00 копійок сплоченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки без грошовитою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач-відповідач: ОСОБА_3 , 1980 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , 1986 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 11.11.2021 року.

Суддя: О.В. Мазурок