Справа № 185/1314/21
Провадження № 2/185/1666/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Припіченко В.Ф., відповідача ОСОБА_2 представника відповідача адвоката Мелешка І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд: визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності з співвласником ОСОБА_1 складає 1/2 частку майна яке розташоване по АДРЕСА_1 , а саме : житлового будинку «А» загальною площею 59,4 кв.м., житловою 27.6 кв.м; убиральні «В» площею 1,1 кв.м; трубчатого колодязя; сараю «Е» площею1,2 кв.м; теплиці площею 36,5 кв.м; душу «Д»; котельні «Г» площею 6,4 кв.м; душу «Д» площею 1,3 кв.м; огорожі 2-5 (залізобетон); теплиці площею 65,8 кв.м.; мансарди «МС»; визнати за нею право власності у розмірі 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя з померлим ОСОБА_3 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , а саме : житлового будинку «А» загальною площею 59,4 кв.м., житловою 27.6 кв.м; убиральні «В» площею 1,1 кв.м; трубчатого колодязя; сараю «Е» площею1,2 кв.м; теплиці площею 36,5 кв.м; душу «Д»; котельні «Г» площею 6,4 кв.м; душу «Д» площею 1,3 кв.м; огорожі 2-5 (залізобетон); теплиці площею 65,8 кв.м.; мансарди «МС»; стягнути з відповідачки судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що з 06.10.1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , з 06.01.1999 року її постійне місце проживання було зареєстровано у домоволодінні ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . 04.01.1999 року нею була продана її квартира і на отримані від продажу кошти вони з ОСОБА_3 вирішили побудувати будинок замість літньої кухні, що була непридатна для проживання. 11.01.2002 року рішенням Виконкому Павлоградської міської ради її чоловіку було дозволено будівництво теплиці 4.5 х 7,0 кв.м. з котельнею, літнього душу, туалету, теплиці 4,5 х 14,0 кв.м. з котельнею, літньої кухні та мансарди у другому рівні з влаштуванням двосхилої покрівлі. 11.12.2002 року ОСОБА_3 рішенням виконкому Павлоградської міської ради дозволено переобладнання літньої кухні під житловий будинок розміром 9,0 х 5,7 кв.м. по АДРЕСА_1 . 08.01.2013 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на нерухоме майно що розташовано по АДРЕСА_1 , а саме на : садибний житловий будинок «А» загальною площею 59,4 кв.м., житловою 27.6 кв.м; убиральню «В» площею 1,1 кв.м; трубчатий колодязь; сарай «Е» площею1,2 кв.м; теплицю площею 36,5 кв.м; котельню «Г» площею 6,4 кв.м; душ «Д» площею 1,3 кв.м; огорожу 2-5 (залізобетон); теплицю площею 65,8 кв.м.; мансарду « МС ». ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік помер. Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Крім того, з заявою про прийняття спадщини, звернулася дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 що є відповідачем по справі. 04.11.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки нею не надано документів, які підтверджують що нерухоме майно набуте нею з померлим за час шлюбу та належить їй на праві спільної сумісної власності. Відповідач вважає, що після смерті батька її частина у спільному майні складає 1/2 частину і не визнає що спадкове майно є спільним сумісним майном подружжя позивача та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2021 року провадження по даній цивільній справі було відкрито, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

За клопотання представника відповідача адвоката Мелешка І.В. ухвалою суду від 16.06.2021 року витребувані докази.

Ухвалою суду від 30.07.2021 року закрито підготовче провадження по даній цивільній справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, підтримали заявлені позовні вимоги посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі пояснила суду, що земельну ділянку отримували її батьки. Було побудовано тимчасовий будинок в якому вони деякий час проживали коли батьки займалися вирощуванням квітів в теплицях. Вона проживала у будинку до 1995 року і з того часу нічого нового не побудовано. Будинок дійсно утеплений, на другий поверх в стелі вирубана дірка та зроблений вихід на мансарду. Вважає що ніякої частки позивача у спадковому майні немає.

Представник відповідача адвокат Мелешко І.В. в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. Пояснив, що всі будівлі наявні за адресою АДРЕСА_1 були побудовані в 1987 році. За період шлюбу позивача та ОСОБА_3 фактично будинок змінений не був, з`явилася тільки мансарда та огорожа. Вважає, що державна реєстрація прав у 2013 році не є підставою набуття права власності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку посвідченого 26.08.1980 року нотаріусом другої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 була надана у безстрокове користування земельна ділянка площею 600 кв.м. за адресою АДРЕСА_1

06 жовтня 1999 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 605. (а.с. 6).

Відповідно до даних паспорту, ОСОБА_1 з 22.01.1999 року зареєструвала місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 5)

11.09.2002 року рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 696, ОСОБА_3 дозволено будівництво подвірних будівель на раніше виділеній земельній ділянці: теплиці розміром 4,5 х 7,0 м; літнього душу і туалету розміром 1,20 х 2,60 м.; теплиці розміром 4,5 х 14,0 м. з котельнею розміром 1 ,40 х 4.5 м.; літньої кухні та мансарди у другому рівні розміром 3,0 х 8,5 м. з влаштуванням двосхилої покрівлі висотою 5,0 м. по АДРЕСА_1 .(а.с. 10)

11.12.2002 року рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 948 дозволено ОСОБА_3 переобладнання літньої кухні в 2-х ярусах розміром 9,0 х 5, 70 м. по АДРЕСА_1 під житловий будинок. (а.с. 11)

03.07.2007 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на будинок незавершений будівництвом готовністю 76% за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 34)

01.11.2012 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт. (а.с. 24 - 30)

Згідно даних технічного паспорту реконструкція літньої кухні під житловий будинок проведена в 2012 році. (а.с. 30)

16.01.2013 року реєстраційною службою Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 27.6 кв.м. (а.с. 31, 32)

17.01.2013 року до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесені відомості про право власності ОСОБА_3 на садибний (індивідуальний) житловий будинок з мансардним поверхом АДРЕСА_1 загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. та відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна : котельню «Б» площею 3,9 кв.м.; убиральню «В» площею 1,1 кв.м; трубчатий колодязь; сарай «Е» площею 1,2 кв.м; теплицю площею 36,5 кв.м; котельню «Г» площею 6,4 кв.м; душ «Д» площею 1,3 кв.м; огорожу 2-5 (залізобетон); теплицю площею 65,8 кв.м.; мансарду «МС» (а.с. 32,33)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серія НОМЕР_1 . (а.с. 7)

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 . Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 104/2020 на підставі заяви про прийняття спадщини поданої ОСОБА_1 , також 27.06.2020 року з заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого ОСОБА_2 . Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. (а.с. 9)

04.11.2020 року позивач звернулась до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 на 1/2 частку земельної ділянки розташованої за тією ж адресою. Однак у вчиненні даної нотаріальної дії їй було відмовлено у зв`язку з тим, що нею не надано документів, які підтверджують що вищевказане нерухоме майно набуте нею з померлим за час шлюбу та належить їй на праві спільної сумісної власності.

За клопотанням сторін в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її подругою, з ОСОБА_3 вона знайома з 1997 року. На момент знайомства ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 було тимчасове приміщення та теплиця. В приміщенні не було ні світла, ні газу, ні води, ні опалення. За час їх шлюбу вони спільно утеплювали будинок, робили ремонт, проводили воду, зробили кухню в будинку, ванну, вставили вікна. Тільки після 2010 року з`явилася мансарда і до теперішнього часу 2 поверх ще не відремонтований.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що знає і позивача і відповідача, добре знала ОСОБА_3 . Їй відомо що ОСОБА_3 , його колишня дружина та діти жили в квартирі. По АДРЕСА_1 на момент як ОСОБА_3 та ОСОБА_1 почали спільно проживати у приміщенні не було ні вікон ні дверей, не було води, світла, опалення. За час їх шлюбу вони спільно відбудували будинок, заливали підлогу, укріплювали стіни, утеплювали стіни, зробили покрівлю, другий поверх, кухню, ванну, туалет, провели воду, вставили вікна, зробили ремонт. Зробили огорожу. Їй відомо що ОСОБА_1 продала свою квартиру, а кошти від продажу квартири витратила на ремонт будинку.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка є його дружиною. На момент його знайомства з дружиною вона проживала в квартирі. Батько її - ОСОБА_3 проживав окремо по АДРЕСА_1 . З того часу будинок фактично не змінився, крім того, що була прорубана дірка на другий поверх та зроблені ворота. У будинку на момент 1993 року була покрівля, вікна, місце під кухню.

На підставі частини 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 03.07.2007 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на незавершений будівництвом будинок готовністю 76 % по АДРЕСА_1 .

За даними технічного паспорту реконструкція літньої кухні під житловий будинок проведена в 2012 році.

16.01.2013 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що житловий будинок був побудований до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і з того часу фактично не змінився, крім ремонту. Оскільки тільки 11.12.2002 року рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради ОСОБА_3 дозволено переобладнання літньої кухні під житловий будинок. У 2007 році право власності на спірний житловий будинок готовністю 76% зареєстровано за ОСОБА_3 , а 16.01.2013 року відомості про право власності останнього на будинок внесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що житловий будинок з мансардним поверхом АДРЕСА_1 загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., котельня «Б» площею 3,9 кв.м., убиральня «В» площею 1,1 кв.м, трубчатий колодязь, сарай «Е» площею 1,2 кв.м, теплиця площею 36,5 кв.м, котельня «Г» площею 6,4 кв.м, душ «Д» площею 1,3 кв.м, огорожа 2-5 (залізобетон), теплиця площею 65,8 кв.м., мансарда «МС» є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Частки в спільному сумісному майні не були визначені.

При цьому, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії, від 04.11.2020 року.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Крім того, суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні - задовольнити.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності з співвласником ОСОБА_1 складає 1/2 частку майна яке розташоване по АДРЕСА_1 , а саме : житлового будинку «А» загальною площею 59,4 кв.м., житловою 27.6 кв.м; убиральні «В» площею 1,1 кв.м; трубчатого колодязя; сараю «Е» площею 1,2 кв.м; теплиці площею 36,5 кв.м; котельні «Г» площею 6,4 кв.м; душу «Д» площею 1,3 кв.м; огорожі 2-5 (залізобетон); теплиці площею 65,8 кв.м.; мансарди «МС».

Визнати за ОСОБА_1 право власності у розмірі 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя з померлим ОСОБА_3 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , а саме : житлового будинку «А» загальною площею 59,4 кв.м., житловою 27.6 кв.м; убиральні «В» площею 1,1 кв.м; трубчатого колодязя; сараю «Е» площею1,2 кв.м; теплиці площею 36,5 кв.м; котельні «Г» площею 6,4 кв.м; душу «Д» площею 1,3 кв.м; огорожі 2-5 (залізобетон); теплиці площею 65,8 кв.м.; мансарди «МС».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 971 (дев`ятсот сімдесят одна) грн. 21 коп., за експертно оціночно-будівельне дослідження в розмірі 2615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) грн. 00 коп., а всього 3586 ( три тисячі п`ятсот вісімдесят шість) грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня її проголошення (складення).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст виготовлено 20 серпня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя С. Г. Юдіна