Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2162/20 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №285/2162/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Васильчук Л.Й. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість у сумі 122 889,45 грн., яка складається із: простроченого тіла кредиту в сумі 5 467,39 грн.; процентів, нарахованих на прострочений кредит, згідно з ст.625 ЦК України в сумі 1 910,36 грн., пені в сумі 109 183,63 грн та штрафу, нарахованого відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. (фіксованої частини) і 5 828,07 грн. (процентної складової). Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15 грудня 2011 року №б/н. Відповідачу був відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000 грн. ОСОБА_1 належно не виконує свої фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 27 квітня 2020 року утворилася вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Наполягає на тому, що укладений між сторонами кредитний договір є по суті договором приєднання, а тому підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами не потребує. Дії з користування кредитними коштами свідчать про згоду ОСОБА_1 з умовами кредитування. Крім того, після отримання кредитної картки відповідач здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, чим підтвердив свою згоду із запропонованими банком умовами кредитного договору. Окрім того, відповідач також звертався до банку з метою перевипуску картки. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих клієнтом коштів, а також процентів за користування кредитом. Наполягає на тому, що кредитний договір виконувався сторонами, а тому такий не можна вважати неукладеним. Наполягає на тому, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, як це передбачено у ст.625 ЦК України. Умовами і правилами надання банківських послуг встановлено розмір та порядок нарахування процентів за кредитом, зокрема для картки "Універсальна голд" за домовленістю сторін установлено процентну ставку в розмірі 84% річних. Укладений сторонам кредитний договір є чинним і правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. У Тарифах та Умовах і правилах сторонами узгоджено розмір та порядок нарахування неустойки за порушення боржником грошового зобов`язання. Матеріалами справи доводиться неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, а тому неустойка нарахована банком правомірно. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, оскільки така висловлена у конкретній справі за інших обставин, коли відповідач заперечував умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі заперечення відповідача відсутні, а тому правовідносини не є подібними.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги із доданими до неї матеріалами направлені відповідачу за останньою відомою суду адресою, оскільки у матеріалах справи заява про зміну ОСОБА_1 місця проживання відсутня. Кореспонденція вважається доставленою, навіть якщо відповідач за цією адресою більше не проживає (а.с.69,108). Учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у стягненні заборгованості у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 грудня 2011 року кредитних коштів, оскільки анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові, зокрема, відсутні дані про суму кредиту чи кредитного ліміту, дані про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Анкета-заява не містить даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім його особистих даних та підпису.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 15 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.24).

Із змісту анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 згоден із тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www. privatbank.ua.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Із матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано також виписку про рух коштів по кредитним карткам, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5 (а.с.16-21). Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами. У ній зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем належними доказами не спростована.

Водночас, із довідки банку слідує, що ОСОБА_1 банком було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до жовтня 2014 року, № НОМЕР_2 із терміном дії до лютого 2015 року, № НОМЕР_3 із терміном дії до серпня 2014 року та № НОМЕР_4 із терміном дії до липня 2018 року (а.с.23).

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , в якій відображено зміну кредитного ліміту в період із 13 серпня 2012 року по 21 вересня 2016 року. Так, 13 серпня 2012 року відбувся старт за картковим рахунком № НОМЕР_3 із кредитним лімітом у розмірі 6 000 грн., а станом на 24 вересня 2012 року кредитний ліміт був збільшений до 10 000 грн. Станом на 16 березня 2015 року розмір кредитного ліміту становив 8 260 грн., на 07 грудня 2015 року 7 710 грн., на 21 грудня 2015 року 6 460 грн. (а.с.22).

Вищевказані довідки є належними доказами та у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані.

Цивільне же судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені вище докази та положення цивільного судочинства належної уваги не звернув, а тому не врахував обставин, які банк довів, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, у тому числі простроченого.

Отже, ОСОБА_1 отримані та використані кошти в добровільному порядку банку повністю не повернув, що свідчить про грубе порушення прав банку. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення простроченого тіла кредиту підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 5 467,39 грн. стягується у повному обсязі.

У підтвердження розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу банк надав суду витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold» та Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети- заяви містили умови відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та Умов у редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення його позову.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про відповідальність за неналежне виконання умов договору витяг з Тарифів та з Умов і правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо відповідальності за неналежне виконання умов договору (неустойки) не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягу з Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору.

Разом із тим, виходячи зі змісту позову, банк просить в порядку ст.625 ЦК України стягнути проценти, нараховані на прострочене тіло кредиту.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Розрахунок заборгованості проведений банком станом на 27 квітня 2020 року та із посиланням на норми ст.625 ЦК України нараховані проценти із використанням процентної ставки 84% річних на суму 1 910,36 грн.

Апеляційний суд не може погодитися із таким нарахуванням, оскільки банком належними та допустимими доказами не доведено, що договором встановлений розмір процентів на рівні 84% річних, але при розрахунку банком використаний саме цей розмір процентів.

Із урахуванням заборгованості за тілом кредиту та процентної ставки за користування кредитом на рівні 3% річних заборгованість ОСОБА_1 за нормами ст.625 ЦК України за період із 01 серпня 2018 року по 27 квітня 2020 року, тобто з часу закінчення строку дії картки (строку кредитування) та до часу проведення розрахунку, становить 285,80 грн. (5 467,39 грн. х 3% : 100% : 365 днів х 636 днів = 285,80 грн).

Отже, із урахуванням положень ст.625 ЦК України та доведених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягає 285,80 грн. заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит. У стягненні решти процентів за ст.625 ЦК України в сумі 1 624,56 грн. відмовляється.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту і процентами, нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України, підлягає відповідно до норм ст.376 ЦПК України скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким вимоги щодо простроченого тіла кредиту задовольняються у повному обсязі, а вимоги щодо процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України, задовольняються частково.

Рішення суду в частині відмови у стягненні пені та штрафу залишається без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених на 4,68% позовних вимог (5 753,19 х 100 :122 889,45).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту і процентами, нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) за кредитним договором про надання банківських послуг від 15 грудня 2011 року №б/н станом на 27 квітня 2020 року заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 5 467 грн. 39 коп. та процентами, нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України, в сумі 285 грн. 80 коп.

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" у стягнення решти процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 245 грн. 93 коп. судового збору.

Заочне рішення в частині відмови у стягненні пені та штрафу (неустойки) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді: