Дата документу 18.08.2021 Справа № 331/5964/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/5964/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Холод Р.С. Повний текст рішення складено 05.02.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/1604/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Банк звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 19660,56 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, що за курсом 25,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2016 року складає 492497,03 грн. за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 17.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZPE0AE00000380, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 27456,73 доларів США, строком до 16.05.2012 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 24.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави рухомого майна №б/н, згідно якого в заставу надано автомобіль: AUDI, модель: A8, рік випуску 2000, тип ТЗ: Легковий сєдан, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності.

У зв`язку із тим, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, то станом на 17.08.2016 року заборгованість за кредитним договором склала 107711,88 доларів США, яка включає: заборгованість за кредитом - 19 660,56 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 21701,01 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 265,08 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», просив суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 19660,56 доларів США, що за курсом 25,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2016 року складає 492497,03 грн. за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року та понесені судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 19).

В автоматизованому порядку суддею Жуковою О.Є. у цій справі замінено суддю ОСОБА_3 у зв`язку із звільненням з посади останньої (т.с. 1 а.с. 24).

У зв`язку із задоволенням відводів та самовідводів суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та неможливістю утворити новий склад суду (т.с. 2 а.с. 10-12), розпорядженням голови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 1 від 16.11.2018 року (т.с. 2 а.с. 14) матеріали вищезазначеної справи передано на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя як до найбільш територіально наближеного до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя відповідно до ч. 4 ст. 31 ЦПК України.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холода Р.С. (т.с. 2 а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанції вищезазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі (т.с. 2 а.с. 17).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року (т.с. 2 а.с. 193-202) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Банку заборгованість по кредитному договору № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року в розмірі 9761,47 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Банку судовий збір в розмірі 1170,17 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2021 року (т.с. 2 а.с. 209) внесено виправлення в рішення суду першої інстанції у цій справі від 02 лютого 2021 року, вказано розмір судового збору «3667 грн. 87 коп.» замість «1170 грн. 17 коп.».

Вказана ухвала суду першої інстанції про виправлення описки у рішенні суду набрала законної сили та сторонами у цій справі в апеляційному порядку не оскаржувалася. Належні, допустимі докази протилежного в матеріалах цієї справи відсутні.

Банк із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодився, у тому числі в частині відмови, в апеляційному порядку останнє не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 215-220) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу для розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 233).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 06 квітня 2021 року (т.с. 2 а.с. 239), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 240), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів Запорізького апеляційного суду, а також відпустки судді-доповідача у період з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно (т.с. 3 а.с.17).

Банк подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі (т.с. 3 а.с. 1-3).

У судове засідання 18 серпня 2021 року належним чином повідомлена апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 9-12), у тому числі через свого представника адвоката Кузьмінова Д.В. (т.с. 3 а.с. 6), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подала.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки відповідача ОСОБА_1 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника - адвоката Кузьмінова Д.В. (т.с. 2 а.с. 230) та представника Банку (позивача) - адвоката Мельникової Я.В. (т.с. 3 а.с. 4).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, у тому числі представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Д.В. , який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що він участі у цій справі у суді першої інстанції не приймав, надати доказів того, що відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявляла про застосування позовної давності у цій справі він не може, але відповідач йому повідомляла, що вона «робила це усно в якомусь із судових засідань», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 522, 526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 17 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір № ZPE0AE00000380, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 27456,73 доларів США, строком до 16.05.2012 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (т.с. 1 а.с. 8-10).

Відповідно до п. 7.1 вказаного вище кредитного договору, кредитні кошти надаються на наступні цілі: 20000,00 дол. США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34,00 грн. для сплати реєстрації предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 7250,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбаченому п.2.13, 2.2.7 даного Договору.

Також, у пункті 7.1 кредитного договору № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року погоджено плату за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 200,00 дол. США у момент надання кредиту та 0,14 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.

Згідно п. 7.3 вказаного вище кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає автомобіль Audi, модель A8, рік випуску 2000, тип ТЗ Легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений у письмовій нотаріальній формі договір застави рухомого майна №б/н від 24.05.2007 року, за умовами якого в заставу надано автомобіль AUDI, модель A8, рік випуску 2000, тип ТЗ Легковий сєдан, № кузова/шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

У межах розгляду цивільної справи № 202/32802/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ПАТ «Акцент-Банк», про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди було призначено судово-економічні експертизи.

На запит Комунарського районного суду м. Запоріжжя 30.09.2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська надав копії висновку судово-економічної експертизи №64е/15 від 17.11.2015 року, виконаної судовим експертом Дондик Н.Я., документально підтверджуються у «Розрахунку заборгованості за договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, станом на 21.01.2013 року» викривлення при визначенні щомісячного платежу, що привели до завищення погашення суми відсотків і заниження погашення суми кредиту; зарахування коштів та зменшення заборгованості відображені не по фактичній даті сплати грошових коштів. У банківській виписці з лютого 2009 року, коли був відкритий ОСОБА_1 поточний рахунок, немає можливості визначити розподілення зарахованих грошових коштів на погашення заборгованості по кредитному договору у розрізі платежів: по сумі кредиту; по сумі відсотків; по сумі пені, у зв`язку з чим експерт не має можливості надати висновок щодо документального підтвердження суми заборгованості за позовом станом на 21.01.2013 року, що за наданими розрахунками банку складає 46827,65 дол. США (т.с. 2 а.с. 80-107).

Згідно із висновком №02/03/2016 додаткової судово-економічної експертизи від 28.07.2016 року, виконаної судовим експертом Малиночкою С.О., в результаті проведеного дослідження не є можливим документально підтвердити суму заборгованості за позовом станом на 21.01.2013 року, що за наданими розрахунками складає 46827,65 дол. США, з причин детально викладених в дослідницькій частині висновку. За даними наданих на дослідження документів з обліку заборгованості позичальника - ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, заборгованість позичальника станом на 21.01.2013 року складає 13507,92 доларів США, в гривневому еквіваленті 78968,80 грн., з них: заборгованість по простроченому кредиту - 9761,47 доларів США, в гривневому еквіваленті 78023,43 грн.; заборгованість по прострочених відсотках - 3746,45 доларів США, в гривневому еквіваленті 29945,37 грн. (т.с. 2 а.с. 108-157).

При цьому, заборгованість по простроченому кредиту за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року складає 9761,47 доларів США (висновок № 02/03/2016 від 28.07.2016 року) (т.с. 2 а.с. 108-157).

Згідно із ст. 114 ЦПК України висновок експерта не може містити оцінки доказів, суджень про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи. Висновок не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має дійти самостійних висновків щодо відповідних питань.

Окрім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилась на розгляді цивільна справа № 202/32802/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ПАТ «Акцент-Банк», про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2016 року, з урахування ухвали цього ж суду про виправлення описки від 18.11.2016 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості закрито. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору застави, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1653,60 грн. (т.с. 1 а.с. 63-67).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 скасовано, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року станом на 21.01.2013 року в загальному розмірі 13507 доларів США 92 центи, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9761 долар США 47 центів, що еквівалентно 78 023 грн. 43 коп., заборгованості по відсоткам у розмірі 3746 доларів США 45 центів, що еквівалентно 29945 грн. 37 коп., - звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Audi, модель A8, рік випуску 2000, тип ТЗ легковий седан, № кузова/шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реєстрації, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 7673,40 грн. (т.с. 1.а.с. 59-62).

Постановою Верховного Суду від 28.10.2019 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2017 року в частині визначення розміру кредитної заборгованості, в рахунок якої звернено стягнення на заставлене майно, залишено без змін (т.с. 2 а.с. 76-79).

Згідно ст. 82 ЦПК України звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, Апеляційний суд Дніпропетровської області суд взяв до уваги висновок додаткової судово-економічної експертизи №02/03/2016 від 28.07.2016 року, виконаної судовим експертом Малиночкою С. О. на підставі ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22.02.2016 року про призначення повторної судово-економічної експертизи за клопотанням представника ПАТ КБ «ПриватБанк». Висновком вказаної експертизи підтверджено наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 17.05.2007 року станом на 21.01.2013 року в загальному розмірі 13507,92 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9761,47 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 3746,45 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Предметом доказування у цьому спорі є сума заборгованості за спірним кредитним договором.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», користуючись своїм правом, просив суд першої інстанції стягнути заборгованість, наяву у ОСОБА_1 станом на 17.08.2016 року в розмірі 19660,56 доларів США, тобто лише суму заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

Так як суму заборгованості за тілом кредиту № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року за висновком судово-економічної експертизи №64е/15 від 17.11.2015 року встановлено 9761,47 доларів США, то відповідно дана сума і підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Розмір заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9761,47 доларів США встановлено і рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, залишеного без змін Верховним Судом.

Посилання відповідача, що стягнення з неї заборгованості за вказаним кредитом буде подвійним стягненням, суд першої інстанції не брав до уваги, так як на цей час рішення суду про звернення стягнення на автомобіль ОСОБА_1 не виконано, автомобіль знаходиться у розпорядженні відповідача.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) дійшла правового висновку про те, що з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконання зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі і саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не безумовно в національній валюті, відступивши від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц, про неможливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, … у разі укладення сторонами кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта, то суд має ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Визначення у рішенні еквівалента суми боргу за тілом кредиту …в національній валюті не відповідає вимогам законодавства, є зайвим і неправильним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18)).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначала, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що предметом кредитного договору № ZPE0AE00000380 від 17.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 і ЗАТ КБ «Приватбанк», є грошові кошти у сумі 27 456, 73 доларів США, тобто іноземна валюта (долари США). За умовами кредитного договору відповідач повинна була сплачувати щомісячно платежі також в іноземній валюті, а отже є усі підстави для стягнення суми боргу за кредитом саме у цій іноземній валюті.

Матеріалами цієї справи підтверджено і не спростовано представником відповідача факт укладення кредитного договору, отримання коштів відповідачем та придбання автомобіля. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили, встановлено суму заборгованості тіла кредиту, а також встановлено, що на цей час вказане рішення щодо звернення на предмет застави не виконано (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), тому суд першої інстанції правильно вважав, що заборгованість за тілом кредиту є безспірною і такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку у цій справі.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино можливою та правильною.

Голова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 31 ч. 4 ЦПК України мав право на підставі свого розпорядження у цій справі передати дану справу на розгляд Комунарському районному суду (т.с. 1 а.с. 14). Дане розпорядження є внутрішнім документом суду та не могло бути і не було предметом судового перегляду у цій справі.

Апеляційним судом встановлено, що Комунарський районний суд є повноважним судом у цій справі, оскільки він, як й Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, межує із Олександрівським (стара назва - Жовтневим) районом м. Запоріжжя, в якому розташований Жовтневий районний суд м. Запоріжжя, та, відповідно, є найбільш територіально наближеним до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, по відношенню до інших судів м. Запоріжжя (загальновідома інформація ст. 82 ч. 3 ЦПК України, яка не потребує доказування).

При цьому, не має значення фактична відстань у кілометрах від Жовтневого районного суду м. Запоріжжя до Шевченківського (4,43 км, якщо округлити 5 км) чи Комунарського (5,9 км, якщо округлити 6 км) районних судів м. Запоріжжя, як на цьому помилко наполягав апелянт у своїй апеляційній скарзі у цій справі (т.с. 2 а.с. 217).

Тому, у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони відповідача в апеляційного суду відсутні правові підстави, передбачені ст. 374 ч. 1 п. 5 ЦПК України, для скасування вищезазначеного рішення Комунарського районного суд м. Запоріжжя та направлення цієї справи для розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Крім того, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України предметом розгляду апеляційного суду у цій справі не може бути заява відповідача про застосування позовної давності у цій справі, яка не була раніше предметом розгляду у суді першої інстанції до ухвалення рішення у цій справі. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та у спростування позову позивача у цій справі в частині його задоволення.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача (Банку) будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.08.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.