ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7983/16-ц

Головуючий у першій інстанції Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/248/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Губар В.С.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Філатова Л.Б.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 16 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

10.08.2016 року ПАТ Укрсоцбанк звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 від 11.07.2007 року в розмірі 284 633,93 доларів США та заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 від 07.08.2007 року в розмірі 624 590,38 гривень та сплаченого судового збору у розмірі 115 245,01 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.07.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034, відповідно до якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-034/1 від 28.02.2008 року; № 935/2-034/1 від 01.07.2008 року; № 935/2-034/2 від 29.04.2009 року; № 935/2-034/3 від 21.05.2009 року; № 935/2-034 від 05.06.2009 року) банк надав у тимчасове користування відповідача на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 158 122 доларів США із сплатою 13,5% річних з кінцевим строком повернення 08.07.2022 року. Зазначають, що 13.04.2011 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 174 134,87 доларів США (залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 147 051,49 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 25 704,32 доларів США, залишок заборгованості за нарахованою комісією 1 379,06 доларів США), сплати процентів в розмірі 14,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-034 укладеним 11.07.2007 року між первісним позичальником та кредитором. Станом на 29.07.2016 року заборгованість відповідача за договором кредиту № 935/2-034 від 11.07.2007 року становить 284 633,93 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 147 051,49 доларів США (3 646 612,85 гривень); заборгованість за відсотками 136 203,38 доларів США (3 377 599,19 гривень); заборгованість за комісією 1 379,06 доларів США (34 198,21 гривень).

Також посилаються, що 07.08.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 (далі «Договір кредиту №2»), відповідно до якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-043/1 від 01.07.2008 року; № 935/2-043 від 17.07.2009 року) Банк надав у тимчасове користування відповідача на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 287 450,79 гривень, із сплатою 16% річних з кінцевим строком повернення 05.08.2022 року. 30.04.2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 315 471,24 гривень (залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 282 761,21 гривень, залишок заборгованості за нарахованими процентами 17 383,89 гривень, залишок заборгованості за нарахованою комісією 15 326,14 гривень), сплати процентів в розмірі 19,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-043 укладеним 07.08.2007 року між первісним позичальником та кредитором. Станом на 29.07.2016 року заборгованість відповідача за договором кредиту № 935/2-043 від 07.08.2007 року становить 624 590,38 гривень з яких: заборгованість за кредитом 1282 761,21 гривень; заборгованість за відсотками 304 838,24 гривень; заборгованість за комісією 15 326,14 гривень; розмір інфляційних витрат за кредитом 6 885,00 гривень; розмір інфляційних витрат за відсотками 14 779,79 гривень.

Вимоги позову обґрунтовують умовами договорів та ст.ст.525, 526, 530, 610, 1048, 1050 ЦК України та невчасним їх виконанням відповідачем.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05.02.2020 року задоволено заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони ПАТ «Укрсоцбанк» її правонаступником АТ «Альфа-Банк» (т.1 а.с.221)

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 935/2-034 від 11.07.2007 року в сумі 38690,36 гривень, заборгованість за комісією, 132251,49 доларів США заборгованість за кредитом, 88438,12 доларів США заборгованість за відсотками 88 438,12 доларів США, а всього 38690 (тридцять вісім тисяч шістсот дев`яносто) гривень 36 копійок і 220 689 (двісті двадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) доларів США 61 цент США, а також заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 від 07.08.2007 року в розмірі 254 441,21 гривні заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками 145 218,82 гривень, заборгованість за комісією 15 326,14 гривень, розмір інфляційних витрат за кредитом 6885 гривень, розмір інфляційних витрат за відсотками 14779,79 гривень, а всього 436650 гривень 96 копійок та 89220,70 гривень в повернення сплаченого судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що факт видачі кредитних коштів відповідачем не оспорюється, у відзиві на позовну заяву ним вказується, що зазначений факт не підтверджується доказами, але в той же час, він посилається на здійснення платежів на погашення заборгованості та додає до відзиву квитанції про сплату коштів , що підтверджує наявність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем. Строки виконання зобов`язань за обома договорами не настали (08.07.2025 року включно і 05.08.2025 року), позивач не скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми кредиту, а отже строк виконання кредитних зобов`язань не змінився, а тому посилання у відзиві про обов`язковість такого звернення, суд до уваги не прийняв. Оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду 03.08.2016 року, то стягненню підлягає заборгованість за простроченими платежами в період з 03.08.2013 року по дату звернення (в межах трирічного строку позовної давності), а посилання відповідача на пропуск строку позовної давності і відмову в зв`язку з цим в задоволенні позову заслуговують на увагу лише в частині вимог, що стосуються прострочених платежів в період до 03.08.2013 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскарджуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не досліджувались та не оцінювались докази на підтвердження того чи дійсно обліковується в банку заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, та за якими саме договорами. За позицією відповідача, матеріали справи не містять первинних банківських документів щодо надання банком та отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кредитних коштів чи окремих траншів за договорами відновлювальної кредитної лінії, а тому у суду були відсутні підстави виходячи з норм ч.2 ст.78 ЦПК України для висновку про наявність підстав для стягнення кредитної заборгованості з відповідача на користь позивача. Також ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовані строки позовної давності щодо вимог банку про стягнення відсотків та комісії по договору відновлювальної кредитної лінії від 11.07.2007 року № 935/2-034 та по договору відновлювальної кредитної лінії від 07.08.2007 року № 935/2-043.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування рішення Новозаводського районного м. Чернігові вд 16 вересня 2020 року відмовити. АТ «Альфа-Банк» зазначає, що перевірка підтвердження факту бугалтерського обліку у внутрішніх системах банку інформації про операції банку з зовнішніми користувачами, з посиланнями на Постанову НБУ №566 від 30.12.1998 року « Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», належить до виключної компетенції Національного банку України, а не апелянта. Також позивач звертає увагу на те, що зміна назви та умов надання кредитних коштів не є припиненням дії кредитного договору або укладення окремого договору. Судом на думку банку було вірно застосовано строки позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

11.07.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 (т.1 а.с.6-12), відповідно до умов якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-034/1 від 28.02.2008 року; № 935/2-034/1 від 01.07.2008 року; № 935/2-034/2 від 29.04.2009 року; № 935/2-034/3 від 21.05.2009 року; № 935/2-034 від 05.06.2009 року т.1 а.с.13-18) банк надав у тимчасове користування ОСОБА_2 на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у сумі 158 122,00 доларів США, із сплатою 13,5% річних з кінцевим строком повернення 08.07.2022 року.

Пункти 2.3.-2.7. цього договору та додатки до нього регламентують порядок нарахування та сплати процентів, комісій, неустойки, погашення щомісячні платежі. Період нарахування кредитором неустойки (штрафу, пені) за невиконання (неналежне виконання) позичальником зобов`язань за цим договором не повинен перевищувати 1 (одного) року від дня, коли зобов`язання мало бути виконано п.2.16 договору.

13.04.2011 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 174 134,87 доларів США, сплати процентів в розмірі 14,0 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-034 укладеним 11.07.2007 року між первісним позичальником та кредитором, який є невід`ємною частиною цього договору, а також виконання інших обов`язків відповідно до умов основного договору (т.1 а.с.19-20).

13.04.2011 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені: договір про внесення змін та додаткова угода до договору кредиту № 935/2-034 від 11.07.2007 року (т.1 а.с.21-26). Відповідно до умов Пункти 2.1.-2.8. кредитного договору викладено в новій редакції щомісячні платежі, щомісячне нарахування неустойки; додатковою угодою визначено залишок заборгованості за кредитом 147051,49 доларів США, за нарахованими процентами 25704,32 доларів США, за нарахованою комісією 1379,06 доларів США (п.6), кінцевий термін повернення кредитної заборгованості до 08 липня 2025 року включно (п.7.2), погашення залишку кредитної заборгованості здійснюється до 05 числа (включно) кожного місяця за графіком (п.7.3), сплата нарахованих процентів до 5 числа кожного місяця протягом 18 місяців (п.8), припинено дію договору № 935/2-034/1 від 01.07.2008 року (п.12).

ОСОБА_1 на виконання зазначеного кредитного договору було внесено 100 доларів США, про що свідчить квитанція № FJB109 від 07.07.2 та даний платіж банком зарахований 30.11.2011 року. ( а.с.27 т.1, т.2 а.с.11,12).

Згідно розрахунку вимог банку за кредитним договором № 935/2-034 від 11.07.2007 року (т.1 а.с.27) станом на 29.07.2016 року борг ОСОБА_1 дорівнює 284633,93 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 147051,49 доларів США, за відсотками 136203,38 доларів США, за комісіями 1379,06 доларів США.

07.08.2007 року між АКБ Укрсоцбанк і ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043, відповідно до умов якого (з урахуванням договорів про внесення змін: № 935/2-043/1 від 01.07.2008 року, № 935/2-043 від 17.07.2009 року) банк надав транші ОСОБА_3 в сумі 315500 гривень на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру, із сплатою 16% річних з кінцевим строком повернення 05.08.2022 року, визначено порядок повернення кредитних коштів, сплати процентів, комісій та неустойки щомісячними платежами (т.1 а.с.28-36).

13.04.2011 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про переведення боргу (зміну позичальника у зобов`язанні), відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний позичальник передає, а новий позичальник приймає на себе виконання зобов`язань первісного позичальника перед кредитором, щодо погашення кредиту в сумі 315 471,24 гривень (за додатковою угодою до договору кредиту № 935/2-043 від 07.08.2007 року (т.1 а.с.42-44) залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення договору - 282 761,21 гривень, залишок заборгованості за нарахованими процентами 17 383,89 гривень, залишок заборгованості за нарахованою комісією 15 326,14 гривень (п.6), строк повернення кредитної заборгованості 05.08.2025 року (п.7.2.), сплати процентів в розмірі 19 % річних та наявних комісій за договором кредиту № 935/2-043 укладеним 07.08.2007 року між первісним позичальником та кредитором, який є невід`ємною частиною цього договору, а також виконання інших обов`язків відповідно до умов основного договору (т.1 а.с.37-38).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку (т.1 а.с.45) кредитна заборгованість за кредитним договором № 935/2-043 від 21.11.2011 року станом на 29.07.2016 року відповідача перед позивачем становить - 624 590 гривень 38 копійок з яких: заборгованість за кредитом 282 761,21 гривень; заборгованість за відсотками 304 838,24 гривень; заборгованість за комісією 15 326,14 гривень; розмір інфляційних витрат за кредитом 6 885,00 гривень; розмір інфляційних витрат за відсотками 14 779,79 гривень.

При цьому, позивачем підтверджується сума повернення грошових коштів ОСОБА_1 в рахунок погашення нарахованих відсотків 05.01.2012 року 966,30 гривень, 01.12.2014 року 100 гривень, 08.06.2015 року 100 гривень.( а.с. 45 т. 1)

Рішенням загальних зборів акціонерів АТ « Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ « Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ « Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ « Альфа-Банк» та рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ « Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ « Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ « Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року ( а.с. 200-209)

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін є різновидом правонаступництва.

Таким чином, до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства « Укрсоцбанк» перейшли права кредитора у зобов`язанні щодо права вимоги за кредитними договорами: № 935/2-034 від 11.07.2007 року та № 935/2-043 від 07.08.2007 року, а до ОСОБА_1 за договорами про переведення боргу від 13.04.2011 року обов`язок виконання договірних зобов`язань взятих на себе ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Встановлено, що договори про переведення боргу укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» від 13.04.2011 року підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, ОСОБА_1 на момент укладення договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов договорів та у подальшому частково їх виконував. Кошти, які були надані за кредитними договорами: від 11.07.2007 року відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 та від 07.08.2007 року відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043, надавались первісним позичальникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і матеріали справи не містять їх заперечень щодо не отримання кредитних коштів у тому розмірі про який зазначає позивач .

Кредитні договори та договори про переведення боргу укладено в письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печаткою банку, тобто вони є чинними.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано достатніх, належних та достовірних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про неукладеність кредитних договорів та відповідно відсутність кредитної заборгованості.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність кредитної заборгованості та правових підстав для її стягнення на користь банку. Доводи апеляційної скарги про ненадання належної оцінки доказам які містяться у матеріалах справи щодо підтвердження наявності договірних відносин та обліку розміру кредитної заборгованості банком не знайшли свого підтвердження.

Перевіряючи розмір визначеної судом першої інстанції заборгованості по кредитних договорах, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне:

Так, відповідно до п.4 Додаткової угоди від 13.04.2011 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 від 11.07.2007 року укладеної між ПАТ « Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , за порушення (невиконання чи неналежне виконання) позичальником зобов`язань, визначених п.3 цієї Додаткової угоди, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового погашення кредитної заборгованості за письмовим повідомленням кредитора до позичальника, що має наслідком дострокове, протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником відповідної письмової вимоги кредитора, виконання позичальником всіх своїх зобов`язань за договором кредиту, а саме повернення кредиту, сплату відсотків, комісій, а також сплату можливої неустойки (пені, штрафу) та відшкодування збитків, завданих простроченням виконання. Після повернення зазначених вимог Договір кредиту вважається розірваним. ( а.с.24-26 т. 1)

Згідно п. 4 Додаткової угоди від 13.04.2011 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 від 07.08.2007 року укладеної між ПАТ « Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , також передбачено, що за порушення (невиконання чи неналежне виконання) позичальником зобов`язань, визначених п.3 цієї Додаткової угоди, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового погашення кредитної заборгованості за письмовим повідомленням кредитора до позичальника, що має наслідком дострокове, протягом 30 календарних днів від дня отримання позичальником відповідної письмової вимоги кредитора, виконання позичальником всіх своїх зобов`язань за договором кредиту, а саме повернення кредиту, сплату відсотків, комісій, а також сплату можливої неустойки (пені, штрафу) та відшкодування збитків, завданих простроченням виконання. Після повернення зазначених вимог Договір кредиту вважається розірваним. ( а.с. 42-43)

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів надані позивачем до апеляційного суду докази, а саме досудові вимоги банку № 1035 від 30.12.2014 року та № 1036 від 30.12.2014 року , заяву ОСОБА_5 від 08.06.2015 року та відповідь на неї від 10.06.2015 року № 08.305-186/96-9320.

Так, позивачем надано до суду апеляційної інстанції досудову вимогу № 1036 від 30.12.2014 року про повернення чергових частин кредиту згідно графіка, передбаченого договором кредиту № 935/2-034 від 11.07.2007 року з наступними змінами та доповненнями та несплачених відсотків за користування кредитом станом на 30.12.2014 року на суму 119820 доларів США, з яких прострочена заборгованість за кредитом становить 39678 доларів США та прострочена заборгованість за відсотками - 80142 долари США. Банк просив ОСОБА_1 дану прострочену заборгованість повернути до 10.01.2015 року.

Крім того, позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу № 1035 від 30.12.2014 року про повернення чергових частин кредиту згідно графіка, передбаченого договором кредиту № 935/2-043 від 07.08.2007 року з наступними змінами та доповненнями та несплачених відсотків за користування кредитом станом на 30.12.2014 року в розмірі 267750 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом у сумі 65571 грн та прострочена заборгованість за відсотками 202179 грн. Банк також просив зазначену заборгованість по кредиту повернути до 10.01.2015 року

Доказів отримання даних досудових вимог банку за № 1035 від 30.12.2014 року та за № 1036 від 30.12.2014 року матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять письмових досудових вимог, які б свідчили про направлення позивачем на адресу відповідача на виконання вимог п. 4 кредитних договорів № 935/2-034 від 11.07.2007 року та № 935/2-043 від 07.08.2007 року вимог про дострокове повернення всієї суми кредитних коштів, як і не містять доказів про їх отримання ОСОБА_1 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтвердила факт не направлення письмових вимог банку на адресу ОСОБА_1 про дострокове повернення всієї суми кредитних коштів за обома кредитними договорами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредитів за договорами № 935/2-034 від 11.07.2007 року та № 935/2-043 від 07.08.2007 року передбачений пунктами п.4 додаткових угод від 13.04.2011 року укладених до даних договорів , і такий порядок позивач не дотримав. Направлення досудових вимог за № 1035 від 30.12.2014 року та № 1036 від 30.12.2014 року не є вимогами банку про повне повернення кредитних коштів і не свідчить про виконання умов кредитних договорів, які передбачають право вимоги банком дострокового виконання позичальником умов кредитних договорів у випадку прострочення виконання договірних зобов`язань.

Отже, за обома кредитними договорами не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів - не направив вимогу про таке повернення.

Відповідно до п 1.2 кредитного договору № 935/2-034 від 11.07.2007 року та п.1.2 кредитного договору № 935/2-043 від 07.08.2007 кредит надавався позичальникам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на поточні потреби. До ОСОБА_1 , як нового позичальника перейшли всі права та обов`язки по кредитних договорах, які були обов`язковими для позичальників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Наведені приписи дають підстави зробити висновок, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного суду від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц., «… суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.»

Таким чином, звертаючись до суду з позовом позивач мав право вимоги лише в частині виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення чергових платежів відповідно до гафіку погашення заборгованості, а не право вимоги повернення всієї суми заборгованості, оскільки порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку досудового врегулювання, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами в повному обсязі.

В ході розгляду судом першої інстанції справи відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. ( а.с. 65)

ПАТ «Укрсоцбанк» (т.1 а.с.75) надало новий розрахунок кредитної заборгованості з урахуванням строків позовної давності, за яким кредитна заборгованість за кредитним договором № 935/2-034 від 11.07.2007 року за період з 09.08.2013 року по 09.08.2016 року відповідача перед позивачем становить - 222 068,67 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 132 251,49 доларів США; заборгованість за відсотками 88 438,12 доларів США; заборгованість за комісією 1 379,06 доларів США; за кредитним договором № 935/2-043 від 07.08.2007 року за період з 09.08.2013 року по 09.08.2016 року становить 501798,11 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 282761,21 грн, відсотках 181094,78 грн, комісії 15326,14 грн,інфляційних втратах за кредитом 6884,99 грн, інфляційних витратах за відсотками 15730, 99 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 навів власний розрахунок кредитної заборгованості за яким сума заборгованості за кредитним договором № 935/2-034 від 11.07.2007 року становить 88914,24 долари США , з яких 33300 доларів США тіло кредиту, 55614,24 долари США заборгованість за відсотками. При обрахунку заборгованості по тілу кредиту ОСОБА_1 виходив з суми щомісячного платежу визначеного графіком додаткової угоди до договору відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 від 11.07.2007. Обрахунок відсотків проведено автентичними платежами щомісячно. При цьому відповідач не включає в розрахунок заборгованості суму комісії вважаючи, що строк її сплати сплинув у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Також, ОСОБА_1 проведено власний розрахунок заборгованості по кредитному договору № 935/2-043 від 07.08.2007 ,за яким сума заборгованості становить виходячи з щомісячних платежів визначених графіком платежів додаткової угоди від 13.04.2011 року до договору № 935/2-043 від 07.08.2007 року 63720 грн. Розрахунок проведений в межах строків позовної давності. При цьому ОСОБА_1 не проводить розрахунку заборгованості по відсотках, вважаючи що строк сплати відсотків у розмірі 17383,89 грн, які були включені в розмір заборгованості визначеної на дату укладення договору про переведення боргу від 13.04.2011 року сплинув. ОСОБА_1 також не включає у суму заборгованості нараховану банком комісію, вважаючи що строки позовної давності щодо стягнення цієї заборгованості пройшли 13.04.2014 року, тоді як банк звернувся до суду 03.08.2016 року.

Аналізуючи розрахунки кредитної заборгованості по договорах № 935/2-034 від 11.07.2007 та № 935/2-043 від 07.08.2007 надані сторонами на підтвердження наявного розміру кредитної заборгованості в межах строків позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про те, що жоден з наданих розрахунків не може бути покладений в основу судовго рішення. ОСОБА_1 звертався до банку з заявою від 08.06.2015 року про укладення договорів реструктуризації по кредитних договорах № 935/2-034 від 11.07.2007 року та № 935/2-043 від 07.08.2007 року , гагантуючи своєчасне та в повному обсязі виконання зобов`язань по кредитних договорах і відповідно до відповіді ПАТ « Укрсоцбанк» 10.06.2015 року № 08.305-186/96-9320 ОСОБА_1 надавалась можливість укладення договорів реструктуризації.

Тобто мало місце переривання строків позовної давності, оскільки відповідачем були вчинені дії, що свідчили про визнання ним свого боргу та свого обов`язку щодо виконання договірних зобов`язань.

Отже, кожен з розрахунків включає інший період за який повинна бути стягнута заборгованість.

Колегією суддів апеляційного суду було запропоновано сторонам надати нові розрахунки заборгованості по кредитних договорах з урахуванням строків позовної давності та з врахування їх переривання.

Представником позивача було надано зазначений вище розрахунок заборгованості за яким, сума простроченої заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 46 250 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят) доларів 00 центів США заборгованості за тілом кредиту, 87 005 (вісімдесят сім тисяч п`ять) доларів 03 центів США заборгованості за відсотками, за комісією 1379,06 доларів США. При цьому розрахунок по тілу кредиту було проведено виходячи з суми щомісячного платежу визначеного графіком додаткової угодою до договору відновлювальної кредитної лінії № 935/2-034 від 11.07.2007 за яким ОСОБА_1 повинен був сплачувати щомісячно починаючи з 5 травня 2012 року по 925 доларів США. Враховуючи переривання строку позовної давності 08.06.2015 року(подача ОСОБА_1 заяви до банку) та п. 7.3 додаткової угоди до договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року за яким встановлено, що погашення залишку кредиту заборгованості здійснюється до 05 числа кожного місяця за графіком, то суму заборгованості слід обраховувати починаючи з 05.07.2012 року по 05.08.2016 року що становить 50 тлатежів ( 50х925=46 250). Відсотки банком були нараховані у розрахунку виходячи з п.2.3 відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року за яким нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі за методом « факт/360», де факт- це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування відсотків, а «360» - умовна кількість днів у році. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Наданий розрахунок за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року включає в себе заборгованість за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 88 500,00 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) грн заборгованості за тілом кредиту, 227 051 (двісті двадцять сім тисяч п`ятдесят одна) грн 26 коп. заборгованості за відсотками, комісіями у розмірі 15 326 ,14 грн, інфляційних витрат за кредитом у розмірі 6 885 грн, інфляційних витрат за відсотками у розмірі 14 779,79 грн При цьому обрахунок банком було проведено відповідно умов договору кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007, які є аналогічними умовам договору відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року щодо проведення механізму обрахунку та строків сплати щомісячних платежів за тілом кредиту та нарахування відсотків. Позивачем при проведенні даного розрахунку враховано період часу з урахуванням переривання строків позовної давності.( з 05.07.2012 року по 05.08.2016 року що становить 50 платежів, щомісячний платіж у розмірі 1770 грн)

Відповідачем ОСОБА_1 не надано власного розрахунку простроченої заборгованості з урахуванням переривання строків позовної давності.

Враховуючи, що надані розрахунки простроченої заборгованості за період часу з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року за кредитними договорами №935/2-034 від 11.07.2007 року та № 935/2-043 від 07.08.2007 проведені банком відповідно до умов зазначених кредитних договорів та в межах строків позовної давності, колегія суддів апеляційного суду кладе їх в основу визначення суми простроченої заборгованості по кредитних договорах. ( по тілу кредиту та відсотках)

Відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору №935/2-034 від 11.07.2007 року та договору відновлювальної кредитної лінії № 935/2-043 від 07.08.2007 року встановлені тарифи за послуги банку, пов`язані з наданням кредитів, а саме визначено розмір комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, а тако ж оформлення додаткових угод до кредитного договору.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюютья законодавством України, нрмативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи повязаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3. 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитногодоговору тощо).

Відповідно до статті 3 ЦК України принцип справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховентсва права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та заьезпечити виконання цивільних обов`язків, щозокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, закконодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Таким чином, передбачене умовами кредитування нарахування комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, а також оформлення додаткових угод до кредитного договору суперечить принципу розумності, справедливості та добросовісності, а тому вимоги банку в частині стягнення комісії є незаконними та не підлягають задоволенню.

Такий висновок колегії суддів апеляційного суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із обґрунтувань позову позивач заявляв вимоги щодо стягнення договірних відсотків за кредитним договором № 935/2-043 від 07.08.2007 року у розмірі 19% та відсотків, право на стягнення яких передбачено ст. 625 ЦК України .

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладений між сторонами кредитний договір № 935/2-043 від 07.08.2007 року з урахуванням положень додаткової угоди від 13.04.2011 року має кінцевий строк виконання до 05.08.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Тому у цій справі відсутні підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України , оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє.

Тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України на суму всього отриманого кредиту відсутні, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та зміні рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по тілу кредиту, відсотках, судовому збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також скасування рішення суду в частині стягнення комісії, інфляційних витрат за кредитом та відсотками.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2020 року змінити, виклавши абзаци 2-5 резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 46 250 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят) доларів 00 центів США заборгованості за тілом кредиту, 87 005 (вісімдесят сім тисяч п`ять) доларів 03 центів США заборгованості за відсотками, а всього 133 255 (сто тридцять три тисячі двісті п`ятдесят п`ять) доларів 03 центів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» строкову заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року за період з 08 червня 2012 року по 08 червня 2016 року в розмірі 88 500,00 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) грн заборгованості за тілом кредиту, 227 051 (двісті двадцять сім тисяч п`ятдесят одна) грн 26 коп. заборгованості за відсотками, а всього 315 551 (триста п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн 26 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісіями у розмірі 1 379 (одна тисяча триста сімдесят дев`ять) доларів 06 центів США за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-034 від 11.07.2007 року, заборгованості за комісіями у розмірі 15 326 (п`ятнадцять тисяч триста двадцять шість) грн 14 коп., інфляційних витрат за кредитом у розмірі 6 885 (шість тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн, інфляційних витрат за відсотками у розмірі 14 779 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн 79 коп. за договором відновлювальної кредитної лінії №935/2-043 від 07.08.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 54 165 (п`ятдесят чотири тисячі сто шістдесят п`ять) грн 15 коп. сплаченого судового збору.»

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.100; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 1713 (одна тисяча сімсот тринадцять) грн 05 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текс постанови виготовлено 29.01.2021 року.

Головуючий: Судді: