У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2021 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Гринчак О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Загуменної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяви ОСОБА_1 про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду скарги № 754/14783/17 за заявою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченка Р.А.,

В С Т А Н О В И В :

До Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченка Р.А.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2021 головуючим суддею з розгляду скарги визначено суддю Зотько Т.А.

01.02.2021 на електронну адресу суду надійшли заяви № № ЕП-1192, ЕП-1193, про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду скарги № 754/14783/17 за заявою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченка Р.А. Заяви мотивовані тим, що суддя Зотько Т.А., підпавши під вплив судді Бабко В.В., своїми рішеннями здійснює свідомо злочинну діяльність направлену безпосередньо на заявницю, а відтак ОСОБА_1 просить задовольнити подані нею заяви про відвід головуючого у справі та передати справу на новий автоматизований розподіл.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. визнано необґрунтованими заяви, подані заявницею ОСОБА_1 на електронну адресу суду за № № ЕП-1192, ЕП-1193 про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду скарги № 754/14783/17 за заявою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченка Р.А.

Заяву передано на розгляд іншого судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

У судове засідання учасники справи та особа, якій заявлено відвід, не з`явилися, про день, час та місце розгляду заяв повідомлялись чином.

Оскільки за змістом ч. 8 ст. 40 ЦПК України при розгляді заяви про відвід участь осіб не є обов`язковою, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Виходячи з положень частини другої ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Статтею 40 ЦПК України визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно з положеннями частини третьої ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Частиною восьмою ст. 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02, рішення від 9 листопада 2006 року, п. 49, 50, 52, 53 зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, … чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Ті ж самі висновки ЄСПЛ зазначив у рішенні у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява № 4785/02, рішення від 10 грудня 2009 року.

Судовим розглядом не встановлено і заявницею не доведено наявності обставин, які викликали б сумніви у небезсторонності чи в неупередженості судді Зотько Т.А. і унеможливлювали б винесення нею об`єктивного судового рішення.

Під час розгляду заяви про відвід суддею встановлено, що підстав, згідно із правилами ЦПК України, для відводу судді Зотько Т.А. немає.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що заяви ОСОБА_1 про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду скарги № 754/14783/17 не містять жодних обґрунтованих підстав для відводу судді, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяв ОСОБА_1 про відвід судді Зотько Т.А. від розгляду скарги № 754/14783/17 за заявою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченка Р.А. - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. І. Гринчак