Номер провадження: 22-ц/813/3673/21
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Салтан Л.В. 13 жовтня 2020 року у м. Одеса

встановила:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила визнати неправомірними та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08 травня 2020 року та постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні від 08 травня 2020 року, посилаючись на те, що державний виконавець постановив постанову про відкриття виконавчого провадження з пропуском пред`явлення виконавчого провадження. Також, у виконавчому листі зазначено про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір у розмірі 12574 грн. 61 коп., при цьому не вказано, з кого з двох відповідачів та в якому порядку мають бути зазначені стягнення (а.с. 2-5).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця було залишено без задоволення (а.с. 127-129).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу заявника, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 147-153).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5850512 від 14 листопада 2007 року в сумі 35461,42 доларів США, було звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка: Hummer, модель Н3, 2007 року випуску, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3464 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується: Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12 листопада 2007 року; встановлено спосіб звернення стягнення на предмет застави - продаж Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» предмету застави за Договором застави транспортного засобу зареєстрований в реєстрі за № 6574 від 14 листопада 2007 року, а саме: транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка: Hummer, модель Н3, 2007 року випуску, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3464 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується: Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12 листопада 2007 року, шляхом укладення договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем; визнано вищий пріоритет Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на предмет застави за Договором застави транспортного засобу зареєстрований в реєстрі за № 6547 від 14 листопада 2007 року, а саме: транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка: Hummer, модель Н3, 2007 року випуску, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3464 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується: Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ 3- го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12 листопада 2007 року; встановлено початкову ціну предмета застави за договором застави транспортного засобу зареєстрований в реєстрі за №6547 від 14 листопада 2007 року, а саме: транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка: Hummer, модель Н3, 2007 року випуску, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3464 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується: Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ 3- го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12 листопада 2007 року, що підлягає визначенню незалежним суб`єктом оціночної діяльності на момент такого продажу обраним Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк»; передано в управління Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний банк» предмет застави - транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка: Hummer, модель Н3, 2007 року випуску, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3464 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується: Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12 листопада 2007 року, на період до його реалізації; надано повноваження Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» в тому числі, але не виключно на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме: транспортний засіб: тип: легковий універсал, марка: Hummer, модель Н3, 2007 року випуску, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_1 , об`єм двигуна 3464 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується: Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12 листопада 2007 року, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для подальшої реалізації, а також надати Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» всіх повноважень, необхідних для продажу вказаного майна; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» судовий збір у розмірі 12 574,61 грн.

29 березня 2016 Київським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист по справі про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 12 574,61 грн.

З даного виконавчого листа вбачається, що 15 грудня 2016 року він був повернутий стягувачеві.

07 травня 2020 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

08 травня 2020 року державним виконавцем ухвалено Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62020279.

У той же день, 08 травня 2020 року державним виконавцем ухвалено Постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №62020279.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом Про виконавче провадження, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Згідно з цим порядком, відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зазначене знайшло своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 381/2126/18, від 06.06.2018 року у справі № 921/16/14-г/15, від 13.03.2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27.03.2019 року у справі № 766/10137/17, від 03.04.2019 року у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12.06.2019 року у справі № 370/1547/17.

Враховуючи вищезазначене, справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не відносяться до цивільних та підлягають розгляді в порядку адміністративного судочинства.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов невірних висновків, з неповним дослідженням обставин справи та порушення норм процесуального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року підлягає скасуванню в частині скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62020279 та Постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №62020279, а провадження у справі в цій частині- закриттю, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження відноситься до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду.

Крім того, колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 про наявність у неї права, протягом десяти днів з дня отримання нею відповідного судового рішення, звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року скасувати в частині скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62020279 та Постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №62020279.

Провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №62020279 та Постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №62020279 - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 листопада 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе