Справа № 595/2161/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Тиханської Т.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Галіція Дистилері» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» про захист прав інтелектуальної власності - визнання недійсним свідоцтва про право на знак для товарів і послуг, заборону використання знаку для товарів і послуг, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Галіція Дистилері» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» про захист прав інтелектуальної власності -визнання недійсним свідоцтва про право на знак для товарів і послуг, заборону використання знаку для товарів і послуг, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником знаку (торговельної марки) «ІНФОРМАЦІЯ_1» для товарів і послуг класифікованих згідно МКТП - кл. 16,30, 33,34,37,39 та 45, на підставі свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , що видане Державною службою інтелектуальної власності України 27.01.2014 року. Між ОСОБА_2 та третьою особою - Приватним акціонерним товариством «Львівський лікеро-горілчаний завод» 01 вересня 2015 року укладено ліцензійний договір №1/15 на право користування знаком для товарів і послуг. На підставі якого ОСОБА_2 надає Приватному акціонерному товариству «Львівський лікеро-горілчаний завод» на строк дії свідоцтва № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року за винагороду невиключну ліцензію на використання знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відносно товарів і послуг класифікованих згідно МКТП - кл. 16, 30, 33, 34 , 37 , 39 та 45.

У відповідності до п.1.2. Договору №1/15 на право користування знаком для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 згідно умов даного договору отримує право позначати продукцію, яку виготовляє або здобуває, згідно переліку товарів і послуг (п. 1.1.) вищезгаданим знаком для товарів і послуг.

Приватне акціонерне товариство «Львівський лікеро-горілчаний завод» виробляє лікеро-горілчані вироби та використовує знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» для позначення відповідних алкогольних на поїв (горілки) - клас 33 згідно МКТП, що підтверджується сертифікатом відповідності №UA.10210.00038-18, виданим ДП «Львівстандартметрологія».

Позивач дізнався про порушення своїх інтелектуальних прав на торговельну марку (знак для товарів і послуг) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якої останній є, а саме у торгівельній мережі здійснюється продаж алкогольних напоїв - коньяку під торгівельною маркою « Alt Lemberg ». Зазначений коньяк під торгівельною маркою « Alt Lemberg » виробляє та реалізовує відповідач - Приватне акціонерне товариство «Галіція Дистилері».

Даний факт підтверджується інформацією, викладеною на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет - www.gdspirit.com. де в розділі продукція міститься зображення та інформація про коньяк « Alt Lemberg », який виробляє ПрАТ «Галіція Дистилері». Також, інформація про продаж коньяку « Alt Lemberg », який виробляє ПрАТ « Галіція Дистилері », міститься і на веб-сайтах https://rozetka.com.ua та веб-сайті nacprodukt.com.ua. Позивачу стало відомо, що зазначену торговельну марку « Alt Lemberg » відповідач використовує на підставі свідоцтва на знак № 218991 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року. У відповідності до зазначеного свідоцтва відповідачем було зареєстровано право інтелектуальної власності на знак «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg» для товарів класу 33 за МКТП - алкогольні напої (крім пива).

Позивач вважає, що знак для товарів і послуг №218991 «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg», який використовує відповідач, є схожим настільки, що його можна сплутати із знаком для товарів і послуг № НОМЕР_1 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тобто виникає змішування знаків), право власності на який зареєстровано за позивачем раніше і який використовується для аналогічних товарів - алкогольних напоїв (крім пива) - клас 33 згідно МКТП, що може ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар класу 33 МКТП. Така діяльність відповідача порушує виключні права власника об`єкта інтелектуальної власності.

Із відзиву на позовну заяву наданого ПАТ «Галіція Дистилері» вбачається, що представник відповідача просить суд в позові відмовити, оскільки 13 лютого 2015 р. ПАТ «Галіція Дистилері» через довірену особу - патентного повіреного до «Українського інституту промислової власності» було подано заявку № m 2015 01813 від 13 лютого на реєстрацію знаку для товарів та послуг «Старий Лемберг/Alt Lemberg/Old Lemberg» відносно товарів 33 класу МКТП, що підтверджується розпискою ДП «Український інститут промислової власності» про отримання заявки Вх. №16728 від 13 лютого 2015 р У вересні 2016 р. ПАТ «Галіція Дистилері» через довірену особу - патентного повіреного було отримано затверджений висновок ДП «Український інститут інтелектуальної власності» №7999/4 про відповідність позначення «Старий Лемберг/Alt Lemberg/Old Lemberg» умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи У листопаді 2016 р. ПАТ «Галіція Дистилері» через довірену особу - патентного повіреного було отримано Свідоцтво на знак для товарів і послуг № 218991 виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25 листопада 2016 р.

Таким чином, ПАТ «ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ» є власником знаку для товарів і послуг (торгівельної марки) «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg» (клас 33 згідно МКТП) на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № 218991 виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25 листопада 2016 р.

Питання тотожності або схожості спірних знаків для товарів і послуг з раніше ареєстрованими знаками (позначеннями) досліджується Державною службою інтелектуальної власності в процесі розгляду заявки на реєстрацію знаку. У разі виявлення знаків (позначень), які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками (позначеннями), раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг, такі знаки (позначення) не можуть бути зареєстровані Державною службою інтелектуальної власності. Таким чином, Свідоцтво на знак для товарів і послуг № 218991 видане Державною службою інтелектуальної власності України 25 листопада 2016 р. відповідає умовам надання правової охорони знаків для товарів і послуг, а отже відсутні будь - які порушення ПАТ «Галіція Дистилері» приписів ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та прав позивача. Відповідач вважає, що позивачем не надано достатніх та беззаперечних доказів на те, що знак може бути для пересічних споживачів оманливим або таким, що може призвести до введення в оману щодо особи позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що ОСОБА_2 є власником знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», він дізнався, що відповідач використовує такий знак, чим вводить в оману споживачів. Вважає, що свідоцтво, яке видане відповідачу підлягає скасуванню, оскільки воно порушує законні права позивача. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, суду пояснив, що відповідач використовує знак «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg» на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № 218991 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25 листопада 2016 р. Зазначає, що якби даний знак порушував права позивача, то Державна служба інтелектуальної власності України не зареєструвала б права відповідача на вказаний знак. Також, зазначає, що продукція відповідача є відмінною оскільки виготовляється із виноградних спиртів, а тому не може ввести в оману споживача чи допустити «спутування» особи виробника. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлениц про час та дату розгляду справи в суді.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

27.01.2014 року зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Згідно договору № 1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 06.07.2015 року вбачається, що власник ОСОБА_3 передає правонаступнику ОСОБА_2 право власності на знак для товарів і послуг, що належить йому відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , що видане Державною службою інтелектуальної власності України 27.01.2014 року, у повному обсязі, в тому числі всі виключні майнові права. В результаті передачі права за цим Договором власником знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» стає ОСОБА_2 .

Із рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 03.09.2015 року вбачається, що Державна служба інтелектуальної власності України розглянула заяву правонаступника власника свідоцтва № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , та прийняла рішення опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для товарів і послуг класів 16,30,33,34,37,39,45, на які зареєстровано знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 , передається власником свідоцтва ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 25.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником свідоцтва № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року на знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до Ліцензійного договору № 1/15 на право користування знаком для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.09.2015 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», ОСОБА_2 володіє виключним правом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 на підставі Договору № 1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 06.07.2015 року, ОСОБА_2 надає ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на строк дії свідоцтва № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року невиключну ліцензію на використання знаку для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відносно товарів і послуг, класифікованих згідно МКТП - кл.16,30,33,34,37,39 та 45.

25.11.2016 року Державною службою інтелектуальної власності України, Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» видано свідоцтво України № 218991 на знак для товарів і послуг «Старий Лемберг, Alt Lemberg,Old Lemberg».

Із висновку експертів № 035/20 за результатами комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 26.06.2020 року вбачається, що знак для товарів і послуг « Старий Лемберг », Alt Lemberg,Old Lemberg » за свідоцтвом України № 218991 від 25.11.2016 року є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаком для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року щодо товарів 33 класу міжнародної класифікації товарів і послуг. Знак для товарів і послуг « Старий Лемберг », Alt Lemberg,Old Lemberg » за свідоцтвом України № 218991 від 25.11.2016 року є таким, що може ввести в оману пересічних споживачів щодо особи, яка виробляє в Україні товари 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг під знаком для товарів і послуг (торговельною маркою) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 27.01.2014 року. Із висновку, також вбачається, що товари 33 класу на які поширюється правова охорона знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № 218991 є спорідненими з товарами, на які поширюється правова охорона знака для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 .

Відносини, які виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг (далі - знак, торговельна марка) в Україні регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а також нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності належать, зокрема, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Згідно зі ст. 493 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом. Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Відповідно до абз. 5 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу. Не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи для таких самих або споріднених з ними товарів і послуг.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Вимоги до заявки, правила подання та процедура розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг визначені Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг, затвердженими наказом Держпатенту України від 28.07.1995 № 116, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812 (далі - Правила).

У пункті 4.3.2.1 Правил зазначено, що згідно з пунктом 3 статті 6 Закону не реєструються як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з знаками, раніше зареєстрованими чи заявленими на реєстрацію в Україні на ім`я іншої особи щодо однорідних товарів і/або послуг.

Згідно з пунктом 4.3.2.4 Правил позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку.

Пунктом 4.3.2.5 Правил встановлено, що для позначення, заявленого як знак, щодо якого проводиться експертиза по суті, і виявлених зареєстрованих та заявлених на реєстрацію знаків з більш раннім пріоритетом встановлюється однорідність товарів або товарів і послуг. При встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги. Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів.

Згідно з пунктом 4.3.2.6 Правил словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи. При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість.

Пунктом 4.3.1.9 Правил передбачено, що до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності від 06.07.2015, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є правовою підставою для набуття ОСОБА_2 прав інтелектуальної власності на знак «Lemberg ЛЕМБЕРГ». Дані права підтверджені рішенням Державної служби інтелектуальної власності України від 03.09.2015 року, згідно якого розглянуто заяву правонаступника власника свідоцтва № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , та прийнято рішення опублікувати в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості про передачу права власності на знак, відповідно до яких право власності на знак для: товарів і послуг класів 16,30,33,34,37,39,45, на які зареєстровано знак, свідоцтво України № НОМЕР_1 , передається власником свідоцтва ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 набув права власності на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» 03.09.2015 року, тоді як ПАТ «Галіція Дистилері» є власником знаку для товарів і послуг (торгівельної марки) «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg» (клас 33 згідно МКТП) на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № 218991 виданого Державною службою інтелектуальної власності України 25 листопада 2016 р.

Крім того, із дослідженого в судовому засіданні висновку експертів №035/20 від 26 червня 2020 року вбачається, що товари які виробляються та маркуються за свідоцтвом України № 218991 та свідоцтвом № НОМЕР_1 є товарами 33 класу на які поширюється правова охорона для товарів і послуг цього класу, ці товари є спорідненими, зокрема, по виду це алкогольні напої, по функціональному призначенню це товари для вживання для пиття, по виду матеріалу виготовлення - спиртовмісні, по колу споживачів та каналах збуту. Також із даного висновку вбачається, що знаки для товарів і послуг № 218991 та № НОМЕР_1 є схожими за семантичними, фонетичними та графічними означеннями.

Твердження представника відповідача, що висновок експертизи не є визначальним, не в повній мірі відповідає методиці проведення експертизи, суд оцінює критично, оскільки такі твердження спростовуються дослідженим у судовому засіданні самим висновком експертів, який на думку суду відповідає чинному законодавству. Крім того, представником відповідача не надано суду жодних фактичних даних, доказів на спростування обставин викладених у вищезазначеному висновку експертів.

За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що знаки за свідоцтвом № 218991 та № НОМЕР_1 є схожими настільки, що їх можна сплутати та що пересічний споживач у зв`язку з схожістю даних знаків може бути введений в оману, щодо виробника продукції.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва України № 218991 на знак для товарів і послуг «Старий Лемберг», Alt Lember, Old Lemberg», яке видане Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року та заборону Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» використання знаку для товарів і послуг (торговельної марки) № 218991 «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg» для товарів 33 класу за МКТП, у тому числі нанесення його на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано, застосування його в діловій документації чи в рекламі та мережі Інтернет, підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести до Державного реєстру знаків для товарів і послуг відомості про визнання недійсним повністю свідоцтва України № 218991 на знак для товарів і послуг «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg», яке видане ПАТ «Галіція Дистилері» Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетні «Промислова власність», то така вимога до задоволення не підлягає оскільки відповідач не наділений правом вносити до Державного реєстру знаків для товарів і послуг будь-які відомості.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 100000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У позовній заяві не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому моральної шкоди, а тому така вимога до задоволення не підлягає, у з`язку з її недоведеністю.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позов задоволено частково, а саме задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру в інших позовних вимогах відмовлено, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно частина судових витрат загалом у сумі 12545,40 грн.

Куруючись ст.ст.4,12,13,76,81,141,259,263,265,268,273,274,354 ЦПК України, ст.ст.418,420,424,492 ЦК України, Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ПАТ «Галіція Дистилері» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ПАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» про захист прав інтелектуальної власності - визнання недійсним свідоцтва про право на знак для товарів і послуг, заборону використання знаку для товарів і послуг, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - задоволити частково.

Визнати недійсним свідоцтво України № 218991 на знак для товарів і послуг « Старий Лемберг », Alt Lember, Old Lemberg», яке видане Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» Державною службою інтелектуальної власності України 25.11.2016 року.

Заборонити Приватному акціонерному товариству «Галіція Дистилері» використання знаку для товарів і послуг (торговельної марки) № 218991 «Старий Лемберг, Alt Lemberg, Old Lemberg» для товарів 33 класу за МКТП, у тому числі нанесення його на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано, застосування його в діловій документації чи в рекламі та мережі Інтернет.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері» () в користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_6 ) 768.4 грн. судового збору та судові витрати в сумі 11777 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду безпосередньо, або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора