22-ц/804/277/21
223/389/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„01 лютого 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 223/389/20
Номер провадження 22-ц/804/277/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
учасники справи :
відповідач Придніпровська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року головуючого судді Дочинець С.І. зі складанням повного тексту судового рішення 26 жовтня 2020 року по цивільній справі про стягнення премії та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про стягнення премії та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позов мотивовано тим, що наказом № 10-к від 13 лютого 2020 року її було звільнено з 19 лютого 2020 року з посади завідувача відділу матеріально-технічного обслуговування та господарського забезпечення за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, у день звільнення ОСОБА_1 не виплатили належні їй при звільненні суми та не видали трудову книжку, примушуючи підписати заяву про те, що вона погоджується щоб належні їй суми були виплачені пізніше, так як у служби відсутні кошти. Позивач зверталась 20 лютого 2020 року на особистий прийом до інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради з питанням щодо її ситуації, де останній було рекомендовано звернутись до них письмово наприкінці лютого, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась з письмовим зверненням до вищезазначеної інспекції, але отримала лише проміжні відповіді.
На картковий рахунок позивача 28 лютого 2020 року надійшли грошові кошти в сумі 6 634,01 грн, однак остання не згода з даною сумою, оскільки за декілька днів до звільнення їй стало відомо про те, що всім співробітникам при нарахуванні та виплаті авансу у лютому 2020 року, за січень 2020 року була нарахована премія в розмірі 100% від посадового окладу. ОСОБА_2 аванс, позивач зрозуміла, що їй було нараховано лише 10 % .
14 лютого 2020 року вона звернулась з письмовою заявою до голови первинної профспілкової організації відповідача про надання роз`яснень щодо нарахування та виплат премії за січень 2020 року, просила надати їй наказ про нарахування премії та надати можливість ознайомитись з колективним договором з усіма додатками до нього, але отримала відповідь, що службою жодного з працівників не позбавлено премії. Тому, позивач вважає, що виплата премії повинна проводитись на підставі наказу керівництва підприємства із вказівкою на її розмір, а у разі зменшення її розміру , на причини такого зменшення розміру премії. За весь час трудової діяльності у відповідача, будь-яких видів дисциплінарних стягнень до неї не застосовувалось, доган вона не отримувала, а тому повинна була отримати премію на рівні з усіма співробітниками служби. У зв`язку з зазначеним відповідач зобов`язаний виплатити їй премію у розмірі 6 015,60 грн.
Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 161, 34 грн ; витрати зі сплати судового збору у розмірі 253, 39 грн та судові витрати у розмірі 6,02 грн. В задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що розглядаючи справу у спрощеному провадженні судом порушено її процесуальне право на захист своєї позиції при розгляді справи. Вважає, що відмовляючи у стягненні премії, суд не вірно дійшов висновку про правомірність наказу керівництва відповідача № 22 від 05 лютого 2020 року «Про преміювання». Наголошує, що даний наказ був наданий суду без додатку, посилання на який міститься у самому наказі, та з якого суд мав би бачити кому , та який розмір премії було нараховано за підсумками роботи за січень місяць 2020 року, а кому розмір премії зменшено та з яких причин, або зовсім не нараховано. Вказує, що за весь час роботи у відповідача, вона жодного разу не притягалася до дисциплінарної відповідальності, щомісяця отримувала однакову з усіма співробітниками премію та навіть за січень місяць 2020 року їй було нараховано 50% надбавки від посадового окладу за напруженість та складність в роботі . Позбавити робітника премії, яка має системний характер при оплаті праці, яка діє в установі, можливо лише за умови, що відповідна норма про таке позбавлення премії, міститься в Положенні про преміювання. Крім того, зазначає, що у відзиві відповідач зазначає, що відпрацювавши січень 2020 року вона не доклала до виконання своїх обов`язків, як завідувач відділу матеріально-технічного обслуговування та господарського забезпечення діяльності установи, жодних зусиль, уникала додаткового навантаження, ухилялася від відповідальності, не проявляла жодної ініціативи та не доклала жодних зусиль до внесення відповідного вкладу до результатів загальної роботи установи, на що наголошує, що з урахуванням викладеного відповідачем, є незрозумілим, за що їй було нараховано за січень 50 % від посадового окладу за напруженість та складність в роботі.

В апеляційній скарзі Придніпровська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення судових витрат, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначено, що судом першої інстанції при винесені рішення не враховано, що відповідач з урахуванням норм ст. 117 КЗпП України, виплатив ОСОБА_1 її середній заробіток за 6 робочих днів затримки розрахунку при звільненні, з 20 лютого 2020 року по 27 лютого 2020 року, а саме: нарахування за грудень 2019 року склали 12 284,16 грн, нарахування на січень 2020 року склали 684,40 грн, фактично відпрацьованих днів 42 , виходячи з цього середньоденна заробітна плата склала 451,62 грн * 6 днів =2 709,72 грн до виплати. У рішенні суду взагалі не надано належної оцінки доказам, а саме: платіжному дорученню № 97 від 27 лютого 2020 року, на загальну суму 6 634,01 грн, яке надав відповідач, хоча саме в сумі, яка вказана у цьому платіжному дорученні нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_1 , у розмірі 2 709,72 грн. Вважають, що судом першої інстанції при розрахунку розміру середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, допущено помилку, а саме: встановлено що затримка встановлює 7 днів за період з 20 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року включно, та компенсації встановлено у розмірі 3 161,34 грн, що не відповідає дійсності, оскільки суд дійшов хибного висновку, що днем повного розрахунку є день коли позивач отримала гроші на картку, тобто 28 лютого 2020 року.

Також, судом не прийнято до уваги, що відповідач є державною установою, яка фінансується за рахунок державного бюджету України, затримка розрахунку з позивачем сталася не з вини відповідача у зв`язку з відсутністю паспорту бюджетної програми на 2020 рік за КПКВК 1209030 «Організація та регулювання діяльності установ в системі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», про що позивач була повідомлена 19 лютого 2020 року листом за вих. № ВН-2/64/20. Як тільки паспорт було підписано Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України згідно наказу від 26 лютого 2020 року № 347 та доведено до Державної казначейської служби України 27 лютого 2020 року, в той же день 27 лютого 2020 року було складено та підписано платіжні доручення за №94, 95, 97, 115, які надані до Державної казначейської служби України 27 лютого 2020 року, що підтверджується штампом у верхньому правому кутку платіжних доручень «Одержано банком 27 лютого 2020 року». В суму повного розрахунку також ввійшов середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_1 , який склав 6 днів у розмірі 2709,72 грн - платіжне доручення № 97 від 27 лютого 2020 року на загальну суму 6634,01 грн , що був виплачений позивачу 27 лютого 2020 року. Вищевказані обставини були викладені у відзиві на позовну заяву, однак не прийняті до уваги судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Крім того, надають роз`яснення до відомостей про суми належні ОСОБА_1 при звільнені: розрахунковий лист за лютий 2020 року (додаток №1), так позивачу було виплачено лікарняний по догляду за дитиною (л>5) в сумі 2 579,91 грн, оклад (оклС) в розмірі 1 114 грн, доплата за напруженість (інтеС) у сумі 557 грн, премія за січень 2020 року (преС%) у сумі 668,40 грн, компенсація за невикористану відпустку за 18 днів (комп 10 днів - 3579,22 грн та комп 8 днів 2860,98 грн), відшкодування за затримку виплати заробітної плати за 6 днів (відшС) - 2709,72 грн., як це вимагається законодавством. 3 даних виплат відповідно до Розділу IV Податкового Кодексу України «Податок на доходи фізичних осіб» та Закон України від 31 липня 2014 року № 1621 «Про внесення змін до Податкового кодексу і державного бюджету» України було здійснено такі утримання: з лікарняного 2579,91 грн - військовий збір:(внЛік) - 38,70 грн, податок з доходів фізичних осіб (пннЛС) 464,38 грн, видано на руки - 2076,83; з нарахувань (загальна сума 11489,32 грн) - військовий збір (военС) - 172,34 грн, податок з доходів фізичних осіб (пннС) - 2068,08 грн, профсоюз (проф) - 114,89 грн, видано на руки - 2500 грн в аванс (аванС) та при розрахунку при звільнені (з/пС) - 6634,01 грн., у т.ч. відшкодування за затримку виплати заробітної плати (відшС) - 2709,72 грн. - військовий збір (военС); 40,64 грн, податок з доходів фізичних осіб (пннС) - 487,74 грн, при розрахунку при звільнені (з/пС)-2181,34 грн.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 мотивований тим,що з урахуванням всіх її доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідачем не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи що виникають з трудових відносин; справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами, що виникають з трудових відносин з ціною позову 10 489,90 грн ,що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому, вказана справа є малозначною та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення , а апеляційна скарга Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті підлягає задоволенню ,виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 18 лютого 2019 року по 19 лютого 2020 року працювала у Придніпровській регіональній служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті та була звільнена наказом №10-к від 13 лютого 2020 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7-12, 13, 113).

Відповідно до п. 3.17. Колективного договору між роботодавцем та профспілковим комітетом Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті на 2017 2020 роки, прийнятого та затвердженого на загальних зборах трудового колективу 27 липня 2017 року, (далі Колективного договору) роботодавець за погодженням з профспілкою встановлює систему преміювання та матеріального заохочення працівників Служби, що затверджується Положенням про преміювання та визначено в Додатку № 5, який є невід`ємною частиною Колективного договору.

Згідно з п. 4.1. Колективного договору прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників здійснюється відповідно до Кодексу законів про працю України та інших нормативно-правових актів визначених чинним законодавством (а.с. 46-67, 120-141).

Відповідно до п. 1.3. Додатку № 5 до Колективного договору «Положення про преміювання та матеріальне заохочення працівників Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті» (далі Положення про преміювання) метою запровадження Положення є: - зацікавленість працівників Служби у виявленні та реалізації резервів і можливостей підвищення результатів індивідуальної та колективної праці, виходячи з їх ролі у діяльності Служби, кваліфікаційно-професійного досвіду, рівня відповідальності; - диференціювання заробітної плати працівників за рахунок особистих трудових зусиль та оцінки особистого внеску у кінцеві результати роботи Служби; - підвищення ініціативного і творчого ставлення до праці кожного працівника Служби, чіткого виконання посадових обов`язків; - соціальний захист працівників Служби щодо матеріальної підтримки у скрутних життєвих ситуаціях; - отримання матеріальної допомоги, в тому числі на оздоровлення.

Згідно з п. п. 1.4., 1.5. Положення про преміювання , премія це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи і досягнення. Премія не відносить до обов`язкових виплат. Преміювання працівників Служби здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи служби та її структурних підрозділів.

Відповідно до п. 3.1. Положення про преміювання визначення розміру показників премії працівників Служби здійснюється керівником структурного підрозділу Служби з урахуванням якості та обсягу виконаних працівником посадових обов`язків та виявленої ініціативи.

Конкретний відсотковий розмір показників премії кожного працівника визначається відповідно до затвердженої системи показників оцінки діяльності кожного, які визначені в Додатках до цього Положення.

Рішення щодо розміру та виплати премії приймає начальник Служби.

Відповідно до п. 3.5. Положення про преміювання розмір премії працівників Служби залежить від виконання показників оцінки діяльності кожного, зазначених у п 3.1. цього Положення, та особистого вкладу в загальні результати без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами . Відповідно до п.3.6. підставою для виплати премії працівникам Служби є наказ начальника Служби,погоджений з профспілкою (а.с. 81-84, 155-158).

Згідно з наказу Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 22 від 05 лютого 2020 року наказано преміювати працівників даної Служби за результатами роботи за січень 2020 року (а.с. 86, 160).

Як вбачається з витягу з Довідки-розрахунку розміру премії працівникам за січень 2020 року, затвердженого начальником Служби 05 лютого 2020 року та погоджено головою первинної профспілкової організації відповідача 05 лютого 2020 року, ОСОБА_1 визначено 10 % премії у сумі 668,40 грн (а.с. 107).

ОСОБА_1 14 лютого 2020 року зверталась до голови профспілкового комітету з заявою про надання пояснень щодо позбавлення її премії , ознайомлення її з відповідним наказом, ознайомлення з Колективним договором з усіма додатками та змінами до нього (а.с. 14, 108).

Згідно з листа Первинної профспілкової організації Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що жодного працівника даної служби не було позбавлено премії за січень 2020 року.

Окрім того, повідомлено, що відповідно до п. 1.4 додатку 5 Положення «Про преміювання та матеріальне заохочення працівників Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті» Колективного договору на 2017-2020 роки, премія це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи і досягнення. Премія не відноситься до обов`язкових виплат (а.с. 15, 105).

Відповідно до листа відповідача № 01-11/006/608-20 від 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що її було звільнено згідно наказу №10-к від 13 лютого 2020 року, висловлено прохання з`явитись до юридично-кадрового сектору Служби для отримання трудової книжки. Зазначений лист позивач отримала 22 лютого 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та квитанцією про направлення поштового відправлення (а.с. 87, 88, 89).

Відповідно до листа Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті №01-11/006/1926-20 від 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що кошти у розмірі 2 076,83 грн., які надійшли на її картковий рахунок 12 березня 2020 року, є виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною віком до 14 років.

Щодо своєчасного розрахунку в день звільнення, то 19 лютого 2020 року представниками Служби ОСОБА_1 було ознайомлено з інформаційним листом в якому зазначено, шо станом на 19 лютого 2020 року не затверджено паспорт бюджетної програми на 2020 рік за КПКВК 1209030 «Організація та регулювання діяльності установ в системі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» внаслідок чого була відсутня можливість своєчасного розрахунку в день звільнення останньої.

Від ознайомлення з листом під власний підпис, отримання розрахункового листа та трудової книжки позивачка відмовилась.

Після отримання паспорту бюджетної програми з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України (а.с. 22, 103).

Відповідно до Акту Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 19 лютого 2020 року завідувач відділу матеріально-технічного обслуговування та господарського забезпечення ОСОБА_1 була ознайомлена з листом від 19 лютого 2020 року про не затвердження паспорту бюджетної програми на 2020 рік за КПКВК 1209030 «Організація та регулювання діяльності установ в системі Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» та відповідно до вимог ст. 116 КЗпП з сумою нарахованою їй при звільненні, та остання відмовилась від підписання (а.с. 102).

Згідно з розрахункових листів нарахована ОСОБА_1 за грудень 2019 року заробітна плата складала 12 284,16 грн, за січень 2020 року заробітна плата становила 6 684,00 грн, а нарахована останній за лютий 2020 року заробітна плата складала 14 069,23 грн (а.с. 23, 106, 161).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 18 березня 2020 року, остання зверталась до відповідача з проханням надати письмові роз`яснення щодо суми у розмірі 2 076,83 грн, яка надійшла на її банківську картку 12 березня 2020 року, а саме: призначення суми та її розрахунок. Окрім того, просила надати їй відомості щодо нарахованої заробітної плати за січень 2020 року та лютий 2020 року (а.с. 21).

Відповідно до платіжних доручень № 94, № 95 та № 115 від 27 лютого 2020 року Придніпровською регіональною служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті до Державної казначейської служби України перераховано: 109,58 грн утриманого військового збору у 1,5% з розрахункових виплати при звільненні ОСОБА_1 у лютому 2020 року; 1183,24 грн нарахованого ЄСВ на розрахункові виплати при звільненні ОСОБА_1 у лютому 2020 року; 1314,23 грн утриманого податку на доходи з розрахункових виплат при звільненні останньої у лютому 2020 року, відповідно (а.с. 109, 110, 111).

Як вбачається з платіжного доручення № 97 від 27 лютого 2020 року відповідачем 28 лютого 2020 року перераховано позивачу розрахункові виплати при звільненні у розмірі 6 634,01 грн податки перераховано повністю, без ПДВ (а.с. 112).

Згідно з Наказу Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 5 від 09 січня 2020 року, Додатку №1 до даного наказу, Положення про тендерний комітет Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, пояснювальної записки Солодовник С.О. від 09 січня 2020 року, наказу відповідача № 7 від 10 січня 2020 року, начальником Служби було затверджено склад тендерного комітету та Положення про тендерний комітет, відповідно до якого до складу було введено ОСОБА_1 членом тендерного комітету, але остання письмово відмовилась від підпису даного наказу. Після засідання тендерного комітету 09 січня 2020 року від ОСОБА_1 на ім`я начальника ПРСДВСКН надійшла службова записка, відповідно до якої ОСОБА_1 просила виключити її зі складу тендерного комітету, у зв`язку з чим останню було виключено з членів тендерного комітету наказом № 7 від 10 січня 2020 року (а.с. 90, 91, 92-99, 100, 101).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно працювала у Придніпровській регіональній службі державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті та була звільнена 19 лютого 2020 року згідно наказу №10-к від 13 лютого 2020 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення з останньою не було проведено повного розрахунку всіх належних їй сум, остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 28 лютого 2020 року. За час роботи позивача у відповідача останній було нараховано та виплачено премію за січень 2020 року, у розмірі 10 %, що становить 668,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 6015,60 грн премії недонарахованої за січень 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що розмір премії кожного працівника залежить від виконання ним показників оцінки діяльності та особистого вкладу в загальні результати роботи, приймаючи до уваги, що премія не належить до обов`язкових виплат, а її розмір визначає начальник Служби,за погодженням з профспілкою, тому, суд не знайшов будь-яких правових підстав для задоволення вимог позову у вказаній частині . При цьому ,суд першої інстанції зазначив, що начальник Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті,визначаючи позивачу розмір премії 10% у сумі 668,40 грн, діяв на підставі та у відповідності до вимог ст. 97 КЗпП України, ст. ст. 2, 15 Закону України «Про оплату праці», Колективного договору та Положення про преміювання.

Висновки суду першої інстанції у вказаній частині є правильними та відповідають обставинам справи .

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України, ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, премія є заохочувальною виплатою, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи і досягнення, здійснюється відповідно до особистого внеску працівника в загальні результати роботи та не належить до обов`язкових виплат.

Як вбачається з матеріалів справи колективним договором та іншими локальними нормативними актами,які прийняті на підприємстві,передбачено право керівника самостійно за погодженням з профспілкою преміювати працівників.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем заявленого ним відсоткового розміру щомісячної премії,а саме 100%,оскільки нормативні акти не містять положень ,які б встановлювали обов*язковий відсоток.

Прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премії не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці,про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

З урахуванням викладеного , апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин,що вказують на наявність підстав для стягнення з відповідача недонарахованої премії за січень 2020 року у розмірі 6 015,60 грн та протиправності дій керівника підприємства щодо зменшення премії позивачу у вказаний період .

Викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи з цього приводу, суд апеляційної інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення в оскаржуваній частині апелянтом, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог,заявлених позивачем в суді першої інстанції,щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд зазначає наступне.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частини перша та друга статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , суд першої інстанції посилаючись на висновки постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,Порядок обчислення середньої заробітної плати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, зазначив, що на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Судом встановлено, що позивач звільнена з роботи 19 лютого 2020 року,остаточний розрахунок із нею не проведений в день звільнення, а тому має право на виплату середнього заробітку за період з 20 лютого 2020 року по 28 лютого 2020 року у розмірі 3161, 34 грн (з розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 451,62 грн х 7 робочих днів).

Як вбачається з платіжного доручення № 97 від 27 лютого 2020 року відповідачем перераховано ОСОБА_1 розрахункові виплати при звільненні у розмірі 6634,01 грн (а.с. 112),та згідно мотивувальної частини рішення,вказане платіжне доручення було досліджено судом.

Проте,судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги ,що підприємство з урахуванням норм ст.117 КЗпП України , виплатило ОСОБА_1 , ще до подання позову 29 травня 2020 року , її середній заробіток за 6 робочих днів затримки розрахунку при звільненні, з 20 лютого 2020 року по 27 лютого 2020 року (включно ) 2 709,72 грн (з розрахунку середньоденна заробітна плата 451,62 грн * 6 днів =2 709,72 грн ),а тому у суду не було підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині .

Недонарахована премія за січень 2020 року у розмірі 6015,60 грн за відсутністю будь- яких доказів не підлягала задоволенню,у зв*язку з чим не виникає підстав для застосування до відповідача відповідальності ,передбаченої ст.117 КЗпП України,у зв*язку з чим доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відхиляються судом апеляційної інстанції ,як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення в названій частині,неповне з*ясування обставин,що мають значення для справи,невідповідність висновків суду обставинам справи,а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні,з точки зору суду апеляційної інстанції та в силу викладеного,не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи .

Проте,беручи до уваги всі вище встановлені обставини, апеляційний суд визнає апеляційну скаргу підприємства обґрунтованою , тому, у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує рішення суду в частині стягнення середнього заробітку та ухвалює постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку . В решті рішення суду слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції,не передаючи справи на новий розгляд,змінює або ухвалює нове,цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати,пов*язані з розглядом справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 , у зв*язку з відмовою у задоволенні позовних вимог , стягненню не підлягають . Оскільки апеляційна скарга підприємства відповідача задоволена повністю , за результатами апеляційного розгляду підлягає стягненню з позивача на користь підприємства судові витрати,понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1261,20 грн (а.с. 175) .

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті - задовольнити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3161,34 грн ,витрат зі сплати судового збору у розмірі 253,39 грн та судових витрат 06,02 грн - скасувати повністю та ухвалити нове рішення у відповідній частині .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 ,фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 . на користь Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті , , МФО 820172 , юридична адреса : 49124, м.Дніпро,вул.Лісопаркова,б.4,фактична адреса: 49074, м.Дніпро, пр.О.Поля, 28 а, офіс 701 ,адреса для листування : 49038,м.Дніпро,пр.Д.Яворницького, б.108 , судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1261 ( одна тисяча двісті шістдесят одна ) грн 20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді: