У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2021 Справа №607/14461/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді В.М. Братасюка, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 , через власного представника, до подання позовної заяви, звернулася в суд із заявою про забезпечення позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом накладання арешту на легковий хетчбек марки Шкода Октавія, 1, 6 L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 р.в., об`єм двигуна 1598 см3.

Заява обґрунтована тим, що на спірне майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, й відчуживши відповідачем автомобіль, до набрання рішенням законної сили, буде утруднено чи неможливо виконати рішення суду, адже вбуде втрачено предмет позову позивачка буде змушена звертатися до суду з позовом про визнання правочину недійсним, щоб захистити власне право.

Перевіривши та дослідивши зміст заяви та додатків, Суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, позивачка, до подання позовної заяви, звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на легковий хетчбек марки Шкода Октавія, 1,6 L, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 р.в., об`єм двигуна 1598 см3, титульним власником якого є відповідач ОСОБА_2 .

Предметом позову є поділ майна подружжя у запропонований позивачкою спосіб: спірний автомобіль остання виділити у власність відповідача , й, в свою чергу, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 кошти в сумі половини ринкової вартості ТЗ 153 395 гривень.

Зважаючи на обраний позивачкою спосіб захисту та кінцеву мету сатисфакції, котра полягає в бажанні ОСОБА_1 отримати від відповідача кошти в сумі 153 395 гривень (при чому не за рахунок продажу спірного автомобіля, котрий позивачка пропонує залишити у власності відповідача, в відтак вочевидь за рахунок якихось інших, належних відповідачу ОСОБА_2 коштів) - Суду незрозуміло, які саме конкретні ризики утруднення чи невиконання потенційного рішення суду про задоволення позову (! про стягнення з відповідача на користь позивачки грошей), існують на час подання заяви про забезпечення позову, адже питання наявності (продажу) чи залишення автомобіля у власності ОСОБА_3 є його проблемою виплати суми компенсації спільно нажитого майна колишній дружині ОСОБА_1 .

При цьому суд констатує, що жодної необхідності для позивачки звернутися з позовом про визнання правочину недійсним не існуватиме, адже її бажання отримати кошти, навіть в разі відчуження позивачем автомобіля, в будь якому випадку полягатиме в стягненні з ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 половини суми вартості ТЗ.

Окрім цього суд наголошує, що хоча обов`язок доказування обставин покладаються на кожну із сторін ( в цьому випадку на позивачку), останньою не надано жодного доказу існування наміру відповідача відчужити спірний автомобіль, й якихось дій, направлених на його втілення, а отже не доведено виправданості втручання до вирішення спору по суті в конвенційне право власності, передбачене ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

На підставі наведеного, керуючись ст. 149-153, 154, 157, 261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк