№ 201/4813/19
провадження 4-с/201/3/2021
УХВАЛА

29 січня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової Поліна Андріївна і ОСОБА_2 на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними постанов і скасування постанов державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вказаний позов було задоволено, рішення суду набрало законної сили, 01 червня 2020 року по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

ОСОБА_1 23 жовтня 2020 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії і бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бочарової П.А. на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними постанов і скасування постанов державного виконавця через порушення вказаного виконавця, що пов`язані з тим, що виконання вказаного рішення і подальші дії виконавця повинні проходити на території не Шевченківського ВДВС: затримано і арештовано автомобіль заявника, накладено арешт на його майно та інш. взагалі без передачі виконавчого провадження до іншого належного відділу та без повідомлення боржника. В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що він готовий виконати рішення суду, але в передбачений законом порядок і спосіб, чого державний виконавець не виконав, що вказує на неправомірність дій виконавця.

Керівник вказаного Шевченківського ВДВС не прослідкував за вказаним і незаконно затвердив вказані постанови державного виконавця. Державний виконавець також не повідомив заявника своєчасно про виконавчі дії навіть після звернення до них адвоката заявника, не роз`яснив йому його права, вважає вказані і інші дії та бездіяльність державного виконавця неправомірними, протиправним та просили визнати неправомірними дії державного виконавця вказаного ВДВС, який не виконав вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», ставить питання про визнання вказаних дій та бездіяльності протиправними, скасування вказаних постанов, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Державний виконавець Шевченківського районного ВДВС м. Дніпра Бочарова П.А. фактично не заперечувала проти розгляду скарги за їх (відділу ДВС) відсутності. Їх заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з їх боку не було та винесені ними постанови про відкриття провадження, арешт майна і інш. є правомірними. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені

ОСОБА_2 підтримала позицію державного виконавця, оскільки все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно скаржника та інших заінтересованих осіб на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Просила в задоволенні скарги відмовити.

З`ясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року № 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вказаний позов було задоволено, рішення суду набрало законної сили, 01 червня 2020 року по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України: 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом з`ясовано, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) дійсно перебуває виконавче провадження № 63128425 з примусового виконання виконавчого листа № 201/4813/19, виданого 01 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 30 січня 2019 року в сумі 535200 грн. і сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 5320 грн..

24 вересня 2020 року державним виконавцем винесена постанова (ВП № 63128425) про відкриття виконавчого провадження. 24 вересня 2020 року державним виконавцем винесена постанова (ВП № 63128425) про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 24 вересня 2020 року державним виконавцем винесена постанова (ВП № 63128425) про арешт коштів боржника. 24 вересня 2020 року державним виконавцем винесена постанова (ВП № 63128425) про арешт майна боржника. 28 вересня 2020 року державним виконавцем винесена постанова (ВП № 63128425) про розшук майна боржника.

08 жовтня 2020 року співробітниками стаціонарного посту Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області затриманий транспортний засіб, оголошений у розшук відповідною постановою державного виконавця, а саме: автомобіль марки RENAULT MAGNUM 440, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 шасі-, кузов- НОМЕР_2 , який належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Того ж дня, Державним виконавцем Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кирпалою Владиславом Вадимовичем винесено постанову (ВП № 63128425) про опис та арешт майна (коштів) боржника. На підставі даної постанови майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2020 року здійснено з порушенням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження та частини 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 28328/5), оскільки вона винесена без дотримання підвідомчості виконання рішень.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи або за місцезнаходженням його майна.

Отже, виконання рішень здійснюється за місцем знаходження, роботи боржника, за місцезнаходженням його майна, виключення підвідомчість відділу примусового виконання рішень.

Боржник ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , що за територіальністю відноситься до Соборного району, а отже і виконавчі дії, відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», відносно вказаного боржника повинні провадитись державним виконавцем за місцем його проживання, тобто Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Автомобіля марки RENAULT MAGNUM 440, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 шасі-, кузов- НОМЕР_2 , який нібито перебував за адресою: АДРЕСА_2 насправді з 20 вересня 2020 року по 07 жовтня 2020 року перебував на ремонті за адресою: м. Дніпро, вул. Виробнича, 5, про що надано оригінал довідки.

Якби автомобіль марки RENAULT MAGNUM 440, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 шасі-, кузов- НОМЕР_2 , дійсно знаходився за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Нечая, 2н/1 то державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) після винесення постанови 24 вересня 2020 року про арешт майна боржника мала змогу вийти за місцем знаходження цього автомобіля та відразу ж скласти постанову про опис та арешт майна боржника.

Однак, всупереч вищевказаним вимогам Закону відносно підвідомчості, 24 вересня 2020 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесена постанова (ВП № 63128425) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 201/4813/19, виданого 01 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 30 січня 2019 року в сумі 535200 грн. і сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 5320 грн.

Отже, постанову про відкриття виконавчого провадження здійснено відносно боржника, що проживає на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця.

Виконавчі дії відносно вказаного виконавчого провадження, у тому числі і винесення постанови про відкриття виконавчого провадження здійснені з порушенням вимог чинного законодавства, не повинні здійснюватись у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з огляду на положення Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень у державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження (ВП № 63128425) та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2020 року.

При виконанні обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», вбачаються порушення державним виконавцем вимог вказаного Закону, зокрема державний виконавець в першу чергу має перевірити майновий стан боржника, наявність грошових коштів в національній та іноземній валюті, а у випадку їх відсутності здійснювати дії спрямовані на звернення стягнення на майно боржника, однак державним виконавцем цього зроблено не було.

Державним виконавцем 24 вересня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника та його майно. Тобто, державний виконавець не переконався про наявність чи відсутність коштів на рахунках боржника, відразу наклав арешт на все його майно.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження » зазначено, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним.

Також, протягом усього часу стосовно виконавчого провадження боржник не отримував, зокрема і постанови про відкриття виконавчого провадження по справі. Цим самим державний виконавець порушив норму ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» яка говорить що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 71 Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Про наявність виконавчого провадження боржник довідався 08 жовтня 2020 року коли було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, та фактично відібрано майно належне боржнику.

Згідно ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Оскільки виконавчий лист був виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, скарга на дії та бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби подається до вказаного суду.

У відповідності до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як на момент подання скарги, так і після, ні заявник, ні його представник не отримали в передбаченому закону порядку постанову про відкриття виконавчого провадження. В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення постанови про відкриття провадження заявнику або представнику заявника (копії матеріалів виконавчого провадження додано).

Згідно з пунктом 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями майнового характеру боржник зобов`язаний подати виконавцю протягом 5 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Для виконання покладеного обов`язку виконавець, згідно з пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» уповноважений безоплатно одержувати від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Чого зроблено не було.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Жодних з описаних вище виконавчих дій державним виконавцем здійснено не було.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З приписів ст. 448 ЦПК України вбачається, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Згідно ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки пред`явлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі державним виконавцем зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу не здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню частково.

Не може суд прийняти до уваги незгоду заінтересованих осіб зі скаргою, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити та визнати протиправними дії і бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та: 1) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2020 року; 2) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 24 вересня 2020 року про арешт коштів боржника; 3) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 24 вересня 2020 року про арешт майна боржника; 4) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 08 жовтня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника і 5) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 28 вересня 2020 року про розшук майна боржника.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 26, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправними дії і бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та: 1) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2020 року; 2) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 24 вересня 2020 року про арешт коштів боржника; 3) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 24 вересня 2020 року про арешт майна боржника; 4) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 08 жовтня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника і 5) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 63128425 від 28 вересня 2020 року про розшук майна боржника.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -