ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4498/19
провадження № 2/753/118/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_4 (далі по тексту ОСОБА_4 , Позивач) звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по тексту ОСОБА_3 , Відповідач) в якій просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та 12/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 6/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та на 6/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 30.07.2005 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.03.2016. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування сторонами у шлюбі, ведення спільного господарства, ними було придбане наступне майно: 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та 12/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вищевказаного майна, позивач і звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.05.2019 відкрито провадження за даною позовною заявою, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження.

18.06.2019 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що вказане майно є особистою приватною власністю відповідача, а тому не підлягає поділу. В обґрунтування даної позиції зазначив наступне. Заявлене до поділу майно було придбане відповідачем за рахунок коштів (валютних цінностей), які належали йому на праві особистої приватної власності та у власних інтересах, не пов`язаних з інтересами ОСОБА_4 . Так, до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 16.08.2001 придбав власність квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , в якій він був зареєстрований та постійно проживав до шлюбу, після укладення шлюбу 30.07.2005 в зазначеній квартирі стала проживати і Позивач.

Також 30.06.2005 відповідач отримав грошову валютну позику у розмірі 55 000 дол. США, яка була повернута ним 03.04.2018, тобто після розірвання шлюбу. 30.07.2007 відповідач продав власну квартиру у м. Харків за 252 500 грн., вказані кошти він отримав авансом, що склало 50 000 дол. США. Таким чином від отримання дошлюбної позики та продажу квартири ОСОБА_3 виручив 105 000 дол. США, які в наступному 06.06.2007 та 09.07.2007 розмістив на накопичувальних рахунках у ПАТ «КБ «Надра». На вказаному рахунку кошти зберігалися до 29.02.2012, окрім періоду банківської кризи з 30.07.2009 до 25.02.2010 та періоду починаючи з 28.02.2011, коли ОСОБА_6 активно підшукував нерухомість у Києві для придбання, - в цей час вищевказана сума коштів зберігалась у ОСОБА_3 вдома. Власного житла подружжя в цей час не мало - з березня 2007 переїхавши із м. Харкова до м. Києва, у м. Києві проживали на орендованій квартирі. 03.11.2011 за рахунок вищевказаних 105 000,00 дол. США було здійснено авансовий внесок у розмірі еквівалентному 7 000,00 дол. США за спірні 12/100 частин будинку та 12/100 частин земельної ділянки. 17.03.2012 за рахунок вищевказаних 105 000,00 дол. США було здійснено остаточний розрахунок за спірні 12/100 частин будинку та 12/100 частин земельної ділянки у розмірі еквівалентному 85 000,00 дол. США. Таким чином, купівля спірних 12/100 частин будинку та 12/100 частин земельної ділянки на суму еквівалентну 92 000 дол. США була здійснена ним за рахунок 105 000 дол. США особистих коштів, у своїх власних особистих інтересах, не пов`язаних із сімейними. Доказів наявності у позивача достатніх джерел для придбання спірного майна представником позивача не надано. Також відповідач вказав про те, що власником спірного майна може вважатися лише особа, права якої зареєстровані у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, яким і є ОСОБА_3 , оскільки саме він зазначений в реєстрі як власник. Крім того, зазначив, що спільна малолітня дитина проживає разом з ним, відповідно до нотаріального договору. Позивач спілкується з ним по телефону, вони зустрічаються, оскільки вони мають спільну дитину, таке спілкування здійснюється з питань особистих інтересів малолітнього. З жовтня 2018 позивач постійно проживає закордоном, але періодично приїздить до м. Києва, та до виїзду закордон вона самовільного користувалась спірним майном без його згоди, хоча він заперечував проти цього. Жодних пропозицій щодо поділу майна позивач не висловлювала. Підкреслив, що він заперечує спільну сумісну власність заявленого до поділу майна.

Також, 24.06.2019 відповідач подав письмові пояснення (т. 1 а. с. 209-211), в яких зазначив, що 12/100 частин будинку та 12/100 частин земельної ділянки є його особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягають.

10.07.2019 представником позивача подано відповідь на відзив (т. 1 а. с. 212-215), в якому вказано, що сторони 12.06.2016 уклали договір про поділ спільного майна подружжя відповідно до якого визначено, що 50 % від 12/100 частин садового будинку переходить у власність позивача, однак цей договір не був нотаріально посвідчений, тому є нікчемним, проте при його підписанні відповідачем не оспорювався той факт, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу саме в порядку норм СК України, однак саме відповідач затягував з виконанням домовленостей, хоча договір і укладений не у формі, встановленій законом, водночас свідчить про волевиявлення сторін, оскільки був підписаний колишнім подружжям. Лише після того, як було подано позов до суду, відповідачем було надано розписку про отримання коштів від свого батька. Крім цього, за час перебування подружжя у шлюбі, позивачем та відповідачем були придбані транспорті засоби, які визнавалися відповідачем такими, що були придбані у шлюбі, як спільна сумісна власність подружжя, про поділ яких вказувалося у договорі про поділ майна від 12.06.2016 (який є нікчемним). Тому зазначив про презумпцію спільного права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

26.07.2019 ОСОБА_3 подав заяву щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення справи (т. 1 а. с. 229-230), в якій вказав, що позивачем та відповідачем було укладено нотаріальний Договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківський прав і виконання обов`язків від 10.04.2019, сплата аліментів на дитину вищевказаним договором не передбачена, позивач аліменти на дитину не сплачує та ніколи не сплачувала. Витрати на утримання дитини ОСОБА_7 несе виключно батько - відповідач ОСОБА_3 .

10.09.2019 ОСОБА_3 подав заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а. с. 233-236) в яких вказав на те, що давати оцінку волевиявленню при підписанні нікчемного договору не має законних підстав.

04.12.2019 представником позивача були подані додаткові пояснення (т. 1 а. с. 238-240), в яких він вказав на те, що сам факт існування договору про поділ спільного майна подружжя та його назва вказують на те, що відповідач визнав ту обставину, що наразі спірне майно є спільною власністю подружжя. За час перебування у шлюбі сторони не укладали договорів купівлі - продажу майна, що визначало б його статус як особиста приватна власність. Також, жодних шлюбних договорів сторонами не укладалось.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві, зазначив, що є всі підстави відійти від рівності часток.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши відповідача в якості свідка, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В., та зареєстрований у реєстрі за № 2312 від 16.08.2001 (т. 1 а. с. 183).

30.06.2005 ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_8 валютні цінності в сумі 55 000 дол. США., які він зобов`язався повернути 30.06.2020, або до 30.06.2020 (т. 1 а. с. 184). Відповідно до розписки, вказані кошти були повернуті 03.04.2018 року (т. 1 а. с. 185).

30.07.2005 було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб (т. 1 а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_7 , який на день розгляду справи є малолітнім - 13 років.

06.06.2007 ОСОБА_3 внесено в ПАТ «КБ «Надра» на накопичувальний рахунок 104 539,18 дол. США, а 09.07.2007 перевів з поточного на накопичувальний 544,18 дол. США. (т. 1 а. с. 187).

30.07.2007 ОСОБА_3 продав належну йому квартиру АДРЕСА_4 . Відповідно до п. 3 Договору, продаж квартири здійснено за 252 500 грн., вся сума сплачена покупцем до підписання договору. (т. 1 а. с. 186).

29.05.2009 ОСОБА_3 в ПАТ «КБ «Надра» було здійснено переказ з накопичувального на поточний, списання у розмірі 5 083,00 дол. США та 30.07.2009 було здійснено переказ з накопичувального на поточний, списання у розмірі 100 000, 36 дол. США, сума нарахованих відсотків за період - 19 550,29 дол. США. (т. 1, а. с. 87).

25.02.2010 ОСОБА_3 було внесено 95 212,35 дол. США на депозит в ПАТ «КБ «Надра», а 25.02.2011 було здійснено операцію «переказ суми депозиту на поточний рахунок», списання - 95 212,35 дол. США., нараховано відсотків - 8 378.67 дол. США. (т. 1 а. с. 189).

28.02.2011 ОСОБА_3 було внесено 62 454 дол. США на депозит в ПАТ «КБ «Надра» (т. 1 а. с. 188).

03.11.2011 ОСОБА_10 відповідно до нотаріально посвідченого попереднього договору щодо купівлі-продажу частини садового будинку та земельної ділянки, передав аванс у сумі 55 855 грн., що еквівалентно 7 000 дол. США по курсу НБУ станом на 03.11.2011, в рахунок 12/100 частин садового будинку та 12/199 частин земельної ділянки у гривнях, що буде еквівалентно 92 000,00 дол.США за обмінним курсом НБУ на день укладання основних договорів, які ОСОБА_3 повинен сплатити при оформлені основних договорів. Відповідно до п. 2.4 - ціна за 12/100 частин земельної ділянки та 12/100 частин садового будинку визначається сторонами у гривнях, що буде еквівалентно 92 000 дол. США на день укладання основних договорів. Відповідно до п. 5 - сторони повинні виконати свої взаємні обов`язки за основними договорами (продавець - передати 12/100 частин садового будинку та 12/100 частин земельної ділянки, а продавець - сплатити відповідну грошову суму за таким графіком: 90 % ціни (за вирахування авансу) - під час укладання основних договорів, 10 % ціни (за вирахуванням авансу) - не пізніше 01.03.2012. Відповідно до п. 8 - ОСОБА_4 надала письмову згоду, як дружина ОСОБА_3 щодо укладання цього договору та укладання основних договорів (т. 1 а. с. 190).

29.02.2012 ОСОБА_3 було здійснено в ПАТ «КБ «Надра» переказ суми депозиту на поточний рахунок, списання - 62 454,00 дол. США., нараховано відсотків - 5 680,80 дол. США (т. 1, а. с. 188).

Отже, з наданого до суду відповідачем поточного звіту від 21.03.2019 за операціями по накопичувальному рахунку ОСОБА_3 з 28.10.2006 по 21.03.2019 вбачається, що 06.06.2007 на накопичувальний рахунок відповідачем було внесено грошові кошти у сумі 104 539,18 дол. США, 09.07.2007 - 544,18 дол. США. 29.05.2009 з рахунку знято 5 083 дол. США, а 30.07.2009 - 100 000,36 дол. США (т. 1 а. с. 187). Крім того, з наданих банківських звітів від 21.03.2019 вбачається, що відповідач мав у ПАТ «КБ «Надра» депозитний рахунок «Мій вибір», на якому у період з 25.02.2010 по 25.02.2011 були розміщені кошти у сумі 95 212,35 дол. США. та депозит «Депозит без поповнення», на якому з 28.02.2011 по 29.02.2012 знаходилися кошти у розмірі 62 454 дол. США. (т. 1 а. с. 189, 188).

17.03.2012 між ОСОБА_10 , як покупцем, та ОСОБА_11 , як подавцем, був укладений договір купівлі-продажу 12/100 садового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановою І.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 974. Відповідно до п. 1 - продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти у власність 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_5 та передати за неї суму за попередньою домовленістю. Відповідно до п. 5 - продаж 12/100 частин садового будинку вчинено за 716 000 грн. 00 коп., які продавець отримав повністю від покупця при підписанні цього договору. П. 14 - право власності на 12/100 частин садового будинку з відповідними побутовими будівлями і спорудами виникає у покупця з моменту державної реєстрації цього договору. П. 19 - укладання договору вчиняється за письмовою згодою дружини покупця - ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 191-192).

Також, 17.03.2012 між ОСОБА_10 , як покупцем, та ОСОБА_11 , як подавцем, був укладений договір купівлі-продажу 12/100 частин земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановою І.Р. та зареєстрований в реєстрі № 977. Відповідно до п. 1 - продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність 12/100 частин від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та передати за неї суму за попередньою домовленістю. Відповідно до п. 4 - продаж цієї частини ділянки вчинено - за 20 000 грн. 00 коп., які продавець отримав повністю від покупця під час підписання цього договору, сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану частку земельної ділянки. П. 11 - укладання договору вчиняється за письмовою заявою дружини покупця - ОСОБА_4 . 14 - право власності на 12/100 частин земельної ділянки виникає у покупця з моменту її державної реєстрації. (т. 1 а. с. 193, 195, 199).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 01.03.2016 шлюб між сторонами було розірвано за їх спільною заявою. Вказаним рішенням встановлено, що заявниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подано відповідну спільну заяву від 27.01.2016, до заяви було додано нотаріально посвідчений договір про утримання дитини від 17.02.2016, фактично стосунки припиненні з серпня 2015 року, спільне господарство не ведеться, у кожного з подружжя окреме проживання. (т. 1 а. с. 9).

З наданих копій паспортів сторін вбачається, що їх місце проживання не було зареєстроване у спірному садовому будинку, вони мали зареєстроване місце проживання в м. Харкові (т. 1, а. с. 86-87, 177-188).

Допитаний в якості свідка Відповідач ОСОБА_3 підтвердив обставини викладені в письмових заявах по суті справи.

Відповідно до довідки від 16.01.2017 ТОВ «Комфорт-Таун», ОСОБА_3 мешкає разом із сином за адресою: АДРЕСА_6 (т. 1, а. с. 230б).

01.02.2017 ОСОБА_3 звертався до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві із заявою про злочин, в якій повідомив, що ОСОБА_4 та інші особи незаконно мешкають на його дачі (т. 1, а. с. 202). За результатами розгляду звернення відповідача повідомили, що перевіркою було встановлено, що між ОСОБА_3 та його колишньою дружиною виникли спірні питання в сфері цивільно-правових відносин, тому з врегулюванням радять звернутися до суду (т. 1 а. с. 201-202).

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків від 10.04.2019 (т.1 а. с. 179-181) укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , п. 2.1 - місцем проживання спільної малолітньої дитини сторін: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня укладання договору є місце проживання батька. П. 7.1 - той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право надавати посильну матеріальну допомогу дитині. П. 9.1 - всі спірні питання за цим договором, які можуть вникнути в ході його виконання, вирішується сторонами за цим договором шляхом переговорів, за наявності непереборних розбіжностей, сторони вправі звернутися до суду. Сторони, також підтверджують, що ця редакція договору, є останньою редакцією договору, яку вони обговорювали, усі положення цього договору відповідають їх домовленостей. П. 10.8 - всі інші договори та домовленості сторін, укладені ними стосовно дитини раніше, є розірваними, втратили свою силу, сторони не мають права в майбутньому посилатись на них. П.10.1 - договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і припиняє свою дію після досягнення дитиною 18 років, а якщо дитина продовжує навчання - то до закінчення дитиною навчання або до досягнення дитиною 23-х років - залежно від того, яка подія наступить раніше.

З відкритих джерел встановлено, що курс НБУ станом на 30.06.2005 (день отримання позики відповідачем) становив - 100 дол. США = 505,5000 грн., станом на 06.06.2007 (день внесення вкладу відповідачем в банк) - 100 дол. США = 505,0000 грн., станом на 30.07.2007 (день підписання договору купівлі продажу) - 100 дол. США = 505,0000 грн.

За положеннями статті 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12 2007 № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

За час перебування у шлюбі 17.03.2012 відповідач набув у власність 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та 12/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що джерелом придбання спірного майна є кошти, які належали особисто відповідачу від продажу квартири, яка була придбана ним до шлюбу, тобто була особистою приватною власністю чоловіка та від одержаної до шлюбу позики.

Посилання позивача на договір про поділ майна подружжя від 12.06.2016 суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно з приписом абз. 2 ч. 2 ст. 69 СК України, договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Судом встановлено, що договір про розподіл майна подружжя від 12.06.2016 (т. 1 а. с. 67-69) було укладено у простій письмовій формі без дотримання передбаченої законом нотаріальної форми, а отже за правилами ч. 1 ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав

Отже, відповідачем ОСОБА_3 доведено, що 12/100 частин садового будинку з будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 та 12/100 частин земельної ділянки від 0,0637 га земельної ділянки № НОМЕР_1 , кадастровий номер 8 000 000 000:90:856:0131, переданої для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є його особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягає.

На підставі вищевикладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, суд залишає судові витрати понесені позивачем за позивачем.

Відповідачем при подачі відзиву на позов заявлено попередній (орієнтованих) розрахунок суми судових витрат у розмірі 14 000 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. на професійну правничу допомогу, 1 000 грн. 00 коп. - залучення свідків, 1 000 - явка відповідача до суду, 2 000 грн. - компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять (т.1 а .с. 174).

За приписами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідач до суду у визначений законом строк не звернувся із заявою про подання доказів на підтвердження розміру витрат понесених в зв`язку з розглядом справи, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат.

Керуючись ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 02.02.2021.