Справа № 495/9790/21
№ провадження 2-з/495/192/2021
УХВАЛА

про відмову в заяві про забезпечення позову

"29" листопада 2021 р. м. Білгород - Дністровський

Суддя Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області Прийомова О.Ю., розглянувши заяву керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Кароліно-Бугазької сільської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Кароліно-Бугазької сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне Підприємство «Готельний комплекс «Авакадо», ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Кароліно-Бугазької сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне Підприємство «Готельний комплекс «Авакадо», ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок, згідно якої позивач просить суд: витребувати на користь Кароліно-Бугазької сільської ради земельну ділянку площею 0,1860 га за адресою: АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_1 ; скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Разом з позовом керівником Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Кароліно-Бугазької сільської ради до суду було надано заяву про забезпечення позову, у якій він зазначав, що Білгород-Дністровською окружною прокуратурою вивчено стан додержання вимог земельного законодавства при розпорядження земельними ділянками, які після незаконного відчуження були повернуті до земель комунальної власності смт. Затока за рішеннями судів, постановленими за позовами місцевої прокуратури.

Установлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 23.10.2017 року у справі № 495/9130/16-ц, яке набрало чинності 03.04.2019 року, задоволено позов виконуючого обов`язки першого заступника керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2685 «Про передачу гр. ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 0,0930 га (кадастровий номер :02:012:0177) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 »; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32216710 щодо земельної ділянки площею 0,093 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:012:0177).

На виконання вказаного рішення суду рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок юстиції» Бардаковим Є.В. від 25.02.2019 року № 45685498 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовано право власності за ОСОБА_6 та зареєстровано право комунальної власності за Затоківською селищною радою на вказану земельну ділянку.

Крім того, встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 23.10.2017 року у справі № 495/9132/16-ц, яке набрало чинності 03.04.2019 року, задоволено позов виконуючого обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2685 «Про передачу гр. ОСОБА_7 у власність земельної ділянки площею 0,0930 га (кадастровий номер :02:012:0178) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 »; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32219352 щодо земельної ділянки площею 0,093 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0178).

На виконання вказаного рішення суду рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок юстиції» Хоміною М.І. від 25.02.2019 року № 45687508 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно скасовано право власності за ОСОБА_7 та зареєстровано право комунальної власності за Затоківською селищною радою на вказану земельну ділянку.

У подальшому державним реєстратором Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротовою С.О. на підставі рішення Затоківської селищної ради від 20.02.2019 року №1042 «Про передачу гр. ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,093 га (кадастровий номер :02:012:0177) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 » внесено запис про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0930 га за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:012:0177) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 31076222 від 05.04.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 03.

Також, державним реєстратором Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротовою С.О. на підставі рішення Затоківської селищної ради від 20.02.2019 року №1043 «Про передачу гр. ОСОБА_8 у власність земельної ділянки площею 0,093 га (кадастровий номер :02:012:0178) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 » внесено запис про право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0930 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0178) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 31075730 від 05.04.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 03.

Пізніше ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0930 га за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:012:0177), згідно договору купівлі-продажу від 17.04.2019 року, серія та номер: 345, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кушнір І.В., передано на користь ОСОБА_10 (номер запису про право власності 31218432).

Крім того, ОСОБА_11 право власності на земельну ділянку площею 0,0930 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0178) згідно договору купівлі-продажу від 23.04.2019, серія та номер: 359, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кушнір І.В., передано на користь ОСОБА_10 (номер запису про право власності 31318417).

Надалі, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кушнір І.В. на підставі заяви ОСОБА_10 від 23.04.2019 року, серія та номер: 360, та технічної документації на спірні земельні ділянки здійснено об`єднання земельних ділянок площею 0,0930 га за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:012:0177) та площею 0,0930 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0178), внаслідок чого утворено нову земельну ділянку площею 0,1860 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0226).

У подальшому ОСОБА_10 право власності на земельну ділянку площею 0,1860 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0226) згідно договору купівлі-продажу від 03.05.2019 року, серія та номер: 397, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кушнір І.В., передано на користь ОСОБА_4 (номер запису про право власності 31411316).

Пізніше, ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,1860 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0226) згідно договору купівлі-продажу від 07.08.2019 року, серія та номер: 1561, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., передано на користь приватного підприємства «Готельний комплекс «Авокадо» (номер запису про право власності 33385876).

У подальшому приватним підприємством «Готельний комплекс «Авокадо» та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) укладено іпотечний договір від 07.12.2019 року серія та номер: 2392, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою 1.В., відповідно до якого за рахунок предмету іпотеки - земельної ділянки площею 0,1860 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0226), забезпечено виконання зобов`язання, передбаченого договором позики, укладеного приватним підприємством «Готельний комплекс «Авокадо» та ОСОБА_5 від 27.12.2019 року за № 2390.

Після цього за результатами проведення електронних торгів від 19.05.2020 року на підставі заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та обтяжень від 02.07.2021 року за реєстраційним номером 46542000 державним реєстратором Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотним О.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки площею 0,1860 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0226) за № 59068591 від 02.07.2021 року.

Пізніше, державним реєстратором - нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Садановим О.В. ОСОБА_1 видано свідоцтво про реалізацію на електронних торгах предмету іпотеки, серія та номер: 1091 від 07.07.2021 року, щодо земельної ділянки площею 0,186 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:012:0226), яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2021 року № 59157385.

Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , приватним підприємством «Готельний комплекс «Авокадо», ОСОБА_1 право власності на вказані земельні ділянки набуто з порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку з цим, земельні ділянки підлягають витребуванню на користь Кароліно - Бугазької сільської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 .

З урахуванням усього вищенаведеного наполягає, що у разі якщо під час розгляду справи ОСОБА_1 відчужить спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, проводитиме роботи з будівництва на вказаній земельній ділянці захист інтересів держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради, за яким звернувся із позовом позивач не буде ефективним.

Тому просить суд: накласти арешт на вказану земельну ділянку та заборонити ОСОБА_1 та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь-які реєстраційні дії та дії щодо відчуження земельної ділянки площею 0,1860 га за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :02:012:0226.

Згідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд розглядає заяву без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

П. 4 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження для визначення подальшої долі цього майна.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є земельна ділянка площею 0,1860 га з кадастровим номером :02:012:0226 за адресою: АДРЕСА_1 та обраний позивачем спосіб захисту шляхом витребування з чужого незаконного володіння та визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно.

Між тим, у заяві про забезпечення позову вимоги висуваються шляхом накладення арешту на вищевказану земельну ділянку.

Це свідчить про те, що заявником висувається неспівмірна вимога, тобто коли негативні наслідки, що можуть настати від вжиття заходів забезпечення позову переважають над тими, що можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»)..

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 вже звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 1 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 (провадження № 12-303гс18).

Вказане свідчить про те, що навіть у разі відчуження спірного нерухомого майна його набувачем, власник має право витребування такого з чужого незаконного володіння від останнього набувача.

Це право власника захищено безпосередньо законом, та має на меті повернення у попереднє становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Більш того, суд звертає увагу, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру щодо предмету спору, а тому суд приходить до висновку, що накладення арешту на вказане нерухоме майно не має на меті забезпечення реального виконання рішення суду.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Відповідні положення узгоджуються з постановою КГС ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 910/7029/21.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник не надає доказів, які б свідчили про наявність фактичних намірів відповідача розпорядитися об`єктом прав, а також того, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в той час як відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги чи заперечення.

Тому самі лише ствердження позивача про можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без залучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Саме таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, від 21листопада 2018 року у справі № 752/6255/18, від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17.

Суд також зазначає, що процесуальний порядок арешту майна, в тому числі й нерухомого, полягає у виявленні майна, його описі, опечатуванні та передачі його на зберігання; що застосування такого заходу як накладення арешту на земельні ділянки не може бути застосовано, оскільки виключає можливість їх опечатування.

Вказана позиція узгоджується з висновком Одеського апеляційного суду, викладеного у постанові від 22.09.2020 року, справа №495/7621/19, апеляційне провадження №22-ц/813/6912/20.

Таким чином, з`ясувавши обсяг позовних вимог, з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову та забезпечення збалансованості інтересів сторін, виходячи із неспівмірності таких заходів виниклим відносинам, виходячи й з того факту, що земельна ділянка навіть у ланцюгу дій з заміни її фактичних власників не призведе до втрати її формування, тому суд приходить до висновків, що у задоволенні заяви про забезпечення позову Білгород-Дністровської окружної прокуратури слід відмовити, як в необґрунтованій.

Звертаючи також увагу на вимогах заявника про заборону вчинення певних дій, суд вважає їх також неспівмірними, невідповідними позовним вимогам, та необґрунтованими, адже вони не сприятимуть ефективному захисту прав позивача, в обраний ним спосіб, а лише процедурно врегулюють процес неможливості реалізації майна, при цьому не покликані на уникнення будь-яких труднощів при потенційно можливому ухваленні позитивного рішення для позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 247, 258, 260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Кароліно-Бугазької сільської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Кароліно-Бугазької сільської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватне Підприємство «Готельний комплекс «Авакадо», ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Ухвала може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: