Справа № 645/2145/21
Провадження № 2/645/1394/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2021 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого судді - Шарка О.П.
при секретарі судових засідань - Христенко А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором оренди,
У судове засідання позивач не з`явилася, надали суду заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд постановити по справі заочне рішення.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ході судового розгляду встановлено, що 12 серпня 2020 року між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) було укладено Договір оренди №А00090034, за яким, Орендодавець передає Орендатору у тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, а Орендар зобов`язується виплачувати Орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання.
Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Найменування обладнання, заставна вартість обладнання та ціна оренди зазначаються у Протоколі погодження договірної ціни, кількість елементів обладнання, що надається в оренду зазначається в акті приймання-передачі обладнання в оренду (п.1.2. договору). Орендна плата, відповідно до п.2.1 договору, за користування обладнання розраховується підставі розцінок Орендодавця із розрахунку за одну добу й вказується у відповідному Додатку до цього Договору, який є його невід`ємною частиною.
Як передбачено ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Орендна плата нараховується до дати підписання сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання Сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування. Початок перебігу строку оренди, відповідно до п.4.1. договору, кожної одиниці Обладнання, зазначеного у відповідному додатку до цього Договору, за який нараховується орендна плата, відраховується з дати передачі Обладнання за Актом передачі обладнання в тимчасове користування. Відповідно до п.4.2. договору, мінімальний строк оренди Обладнання зазначається Сторонами у відповідному Додатку до цього Договору.
Так, в рамках дії даного Договору, ФОП ОСОБА_1 09 жовтня 2020 року надала ОСОБА_2 , в оренду обладнання, а саме - лазерний нівелір із штативом «Bosch PLL 360» у кількості 1 штука, строком на 1 добу, вартість оренди обладнання за добу 150,00 грн. Найменування, вартість обладнання та ціна оренди обладнання вказана в акті передачі обладнання в тимчасове користування та Додатку № 1 від 09.10.2020 року, які є додатками до договору оренди №А00090034 від 12.08.2020 року, які були підписані Сторонами. Отже, свої обов`язки ФОП ОСОБА_1 виконала належним чином, надала обладнання у тимчасове платне користування.
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 173 ЦК України).
Відповідно до п.4.3. Договору - термін оренди розраховується як різниця між дато приймання обладнання з оренди й датою передачі в оренду, за умови 100% поверней обладнання в технічно справному незабрудненому стані. Актами передачі обладнання у тимчасове користування встановлений строк оренди до 10.10.2020 року, проте після закінчення строку оренди Відповідач орендоване обладнання повернув. Відповідно до додатку №1 від 09.10.2020 року, який є додаткам до Договору, вартість оренди лазерного нівеліру із штативом Bosch PLL 360 у кількості 1 штука становить за добу; 150,00 грн. Оскільки, договір оренди не містять строку проведення остаточного розрахунку з орендної плати, то Орендар повинен здійснити оплату протягом семи днів з моменту пред`явлення позивачем листа-вимоги.
11 лютого 2021 року Позивач звернувся до Відповідача з листом-вимогою за №б/н щодо сплати заборгованості за договором оренди №А00090034 від 12.08.2020 року та повернення обладнання.
Станом на 11.02.2021 року заборгованість Відповідача з орендної плати склала 38 200,00 виходячи з наступного : З дати підписання Акту передані обладнання в тимчасове користування від 09.10.2020 року по направлення листа вимоги від 11.02.2021. року, загальний строк оренди обладнання склав 125 діб. Вартість оренди обладнання, відповідно до Додатку №1 від 09.10.2020 р, за добу становить 150,00 грн. Загальна вартість послуг з оренди обладнання переданого за Актами передачі обладнання в тимчасове користування від 09.10.2020 року складала 18 750,00 грн (125,00 діб *150,00 грн/ доба.). У період з дати підписання договору та акту передачі обладнання у тимчасове користування 09.10.2020 року по день направлення листа-вимоги (11.02.2021 року ), Орендар сплатив Орендодавцю в я, оплати за оренду обладнання грошові кошти у розмірі 2 150,00 грн. та гарантійний платіж у розмірі 1500 грн, який відповідно до умов договору було зараховано в якості погашення заборгованості з орендної плати.
Тобто, загальний розмір заборгованості з орендної плати за оренду обладнання в рамках дії Договору оренди №А00090034 від 12 серпня 2020 року з моменту підписання та передачі обладнання в тимчасове користування від 09.10.2020 року по дату відмови І прийняття обладнання (відповідно до п.4.4 договору) складає 18 400,00 грн.
Отже, ОСОБА_2 має непогашену суму заборгованості з орендної плати за користування обладнанням перед ФОП ОСОБА_1 за договором оренди №А00090034 від 12.08.2020 р. у розмірі 18 400,00 грн. Крім того, відповідно до п.6.2.8 договору, Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві за відповідним Актом передачі обладнання з тимчасового користування в комплектному і технічно справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги від Орендодавця. 11.02.2021 року Позивач направив на адресу Відповідача лист-вимогу щодо повернення ладнання, а у разі не повернення обладнання Орендодавець відмовляється від прийняття ладнання, а Орендар зобов`язаний сплатити його вартість у зв`язку з відмовою від прийняття ладнання. До теперішнього часу орендоване обладнання, у зв`язку із закінченням строку оренди та правлення вимоги про повернення обладнання, Відповідачем не повернуто та не сплачена його вартість.
Відповідач свої обов`язки передбачені п.6.2.8 договору, відносно повернення орендованого ладнання, у повному обсязі не виконав - не повернув орендоване обладнання після закінчення терміну оренди за відповідним Актом повернення обладнання з тимчасового користування або отримання вимоги від Орендодавця.
Оскільки повідомлення про неможливість вручення листа Відповідачу було оформлено підприємством зв`язку 26.02.2021 року, то прострочення виконання боржником зобов`язання з; договором щодо повернення обладнання настало з 06.03.2021 року (через 7 днів з момент оформлення підприємством зв`язку повідомлення та вважався днем пред`явлення вимоги).
Отже, 05.03.2020 року - дата відмови від прийняття обладнання у зв`язку із неповерненням орендованого обладнання у строки зазначені у вимозі про повернення орендованого обладнання j зв`язку із закінченням терміну оренди зазначеного в Акті передачі обладнання у тимчасове користування (п.4.4 договору). Як вбачається із вищевикладеного, свої обов`язки Орендодавець - ФОП ОСОБА_1 , відповідно до умов договору оренди, виконала у повному обсязі - письмово повідомила Орендаря, що уразі не повернення обладнання протягом 7 днів з моменту отримання листа, Позивач відмовляється eie прийняття орендованого обладнання, а ОСОБА_2 зобов`язаний буде сплатити його вартість у розмірі 5 640,44 грн, зазначену в Додатку від 09.10.2020 року до договору оренди №А00090034 від 12.08.2020 року.
Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача вартість не повернутого орендованого обладнання, у розмірі 5 640,44 грн. погоджену Сторонами в Додатку №1 від 09.10.2020 року до Договору оренди №А00090034 від 12.08.2020 року
Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.
Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Як передбачено ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням правової позиції Верховного суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позовні вимоги найшли своє підтвердження у ході судового розгляду.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. ст.ст.12, 263, 264-265, 280-282, 284, 287, 288, 289 ЦПК України, 12,13,81, 258,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором оренди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість з орендної плати користування обладнанням в сумі 18 400 ( вісімнадцять тисяч чотириста) гривень, яка виникла на підставі Договору оренди №А00090034 від 12.08.2020 року.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) вартість неповернутого обладнання у розмірі 5 640,44 грн
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень)
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 25 серпня 2021 року.
Головуючий суддя