Дата документу 17.08.2021 Справа № 937/8652/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/8652/20 Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/2913/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя, про визнання незаконними та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини НОМЕР_1 та поновлення на квартирному обліку,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя, про визнання незаконними та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини НОМЕР_1 та поновлення на квартирному обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він після закінчення Васильківського військового авіаційно-інженерного училища з 06 серпня 1993 року по час звернення до суду проходить військову службу в м. Мелітополі Запорізької області у військовій частині НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_3 .

На підставі рапорту від 22 липня 1993 року та довідки від 01 червня 1993 року №333 про незабезпечення житловою площею, житловою комісією військової частини НОМЕР_2 його було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з 22 липня 1993 року.

При розформуванні військової частини НОМЕР_3 були втрачені протоколи засідань житлової комісії 21822 та його на підставі відсутності протоколів минулих років щодо зарахування військовослужбовців на квартирний облік та вивчивши облікові справи зарахували на квартирний облік датою знаходження в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Мелітопольському гарнізоні протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2006 року №11, було зараховано на квартирний облік з 22 липня 1993 року складом сім`ї з 4 осіб (дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 ).

На підставі протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2016 року №83 йому змінили дату зарахування на квартирний облік на дату реєстрації в м. Мелітополь, вказаної в паспорті, з 22 липня 1993 року на 18 червня 1996 року.

Зазначив, що в 1996 році отримував паспорт вже після зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_2 за місцем служби, у зв`язку з чим в паспорті відсутні відомості про його реєстрацію до 18 червня 1996 року.

Вважав, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі.

На підставі зазначеного просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2016 року №83 в частині його зарахування до загальних списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов в військовій частині НОМЕР_1 (м. Мелітополь) , з 18 червня 1996 року; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його та членів сім`ї: дружину ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 , доньку ОСОБА_4 , на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 22 липня 1993 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2016 року № 83, в частині зарахування майора ОСОБА_1 (складом сім`ї 5-ть осіб) до загальних списків осіб які потребують поліпшення житлових умов в військовій частині НОМЕР_1 (м. Мелітополь) з 18 червня 1996 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї: дружину ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 , доньку ОСОБА_4 , доньку ОСОБА_5 , на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга)) з 22 липня 1993 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відповідно до п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, на квартирний облік беруться потребуючи поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті, позивача було зміщено в обліку через порушення ним порядку зарахування на квартирний облік, просила скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №991 від 18 листопада 2020 року, що ОСОБА_1 з 06 серпня 1993 року по теперішній час проходить військову службу в м. Мелітополі Запорізької області у військовій частині НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_3 (а.с.6-7).

Відповідно до витягу з особової справи майора ОСОБА_1 , призваного на військову службу 01 серпня 1990 року Васильківським ОМВК Київської області: з 01 серпня 1990 року по 06 серпня 1993 року курсант ВАТУ; з 06 серпня 1993 року по 11 березня 1994 року старший авіаційний технік в/ч НОМЕР_2 ; з 11 березня 1994 року по 30 січня 1995 року - старший авіаційний технік корабля в/ч НОМЕР_4 ; з 30 січня 1995 року по 12 березня 1996 року - старший авіаційний технік корабля в/ч НОМЕР_2 ; з 12 березня 1996 року по 31 липня 2000 року - старший авіаційний технік групи регламенту (літака) в/ч НОМЕР_3 ; з 31 липня 2000 року по 30 листопада 2000 року - командир взводу охорони роти охорони в/ч НОМЕР_1 ; з 30 листопада 2000 року по 05 вересня 2003 року заступник командира роти охорони батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 ; з 05 вересня 2003 року по 14 липня 2005 року начальник обліково-планового відділення озброєння в/ч НОМЕР_1 ; з 14 липня 2005 року по 10 жовтня 2005 року помічник начальника відділу особового складу та мобілізаційної роботи штабу в/ч НОМЕР_1 ; з 10 жовтня 2005 року по 01 квітня 2008 року офіцер відділення особового складу та стройового штабу в/ч НОМЕР_1 ; з 01 квітня 2008 року по 11 лютого 2009 року заступник начальника технічно експлуатаційної частини авіаційної техніки в/ч НОМЕР_1 ; з 11 лютого 2009 року по 24 жовтня 2011 року - заступник начальника технічно експлуатаційної частини авіаційної техніки в/ч НОМЕР_1 ; з 24 жовтня 2011 року по 14 грудня 2012 року старший офіцер відділення з виховної роботи в/ч НОМЕР_1 ; з 14 грудня 2012 року по теперішній час начальник групи регламенту та ремонту літаків технічно експлуатаційної частини авіаційної техніки в/ч НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно з довідкою Васильківського військового авіаційно-інженерного училища від 01 червня 1993 року №333 ОСОБА_1 за період навчання у вказаному закладі житловою площею не забезпечувався, знаходився на казарменому положенні (а.с.8).

Відповідно до рапорту ОСОБА_1 від 22 липня 1993 року, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 просить включити його в списки для отримання житла (а.с.9).

Згідно з витягом з протоколу № 11 від 28 березня 2006 року ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік зі складом сім`ї з 4 осіб: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 з 22 липня 1993 року (а.с.10).

27 жовтня 2020 року позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою про надання витягу з протоколу житлової комісії в/ч НОМЕР_2 про зарахування його на квартирний облік (а.с.12).

Листом командира та голови житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 10 листопада 2020 року № 1132 позивача повідомлено про відсутність у в/ч НОМЕР_1 протоколу житлової комісії в/ч НОМЕР_2 про зарахування його на квартирний облік.

Згідно з копією облікової справи ОСОБА_1 відповідно до протоколу житлової комісії А 3840 від 28 березня 2006 року № 11 його зараховано на квартирний облік з 22 липня 1993 року зі складом сім`ї 4 особи.

На підставі протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 27 вересня 2016 року № 83 дату зарахування його на квартирний облік - 22 липня 1993 року змінено на дату реєстрації в м. Мелітополі, зазначеною в паспорті - 18 червня 1996 року (а.с.13).

Відповідно до витягу з протоколу № 83 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2016, комісією вирішено зарахувати майора ОСОБА_1 (складом сім`ї 5 осіб ) до загальних списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов в в/ч НОМЕР_1 (м. Мелітополь) з 18 червня 1996 року (а.с.11).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК України та п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень» громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

За приписами пункту 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Пунктом 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 (та в подальшому викладеного в новій редакції на підставі наказу Міністра оборони України від 03 грудня 1995 року № 20) визначено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік. В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадку відмови в прийнятті на облік підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства. Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.

Відповідно до п. 22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради

Отже, враховуючи положення п. 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 та аналогічні положення п. 22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, вбачається, що датою постановки позивача на квартирний облік є дата винесення рішення житловою комісією військової частини, а тому саме з 11 листопада 1993 року має визначатись черговість надання жилого приміщення позивачу за часом постановки його на облік.

Пунктом 1 вказаного Положення визначено, що за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України забезпечуються житлом військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять військову службу у військових частинах, в установах, на підприємствах, в організаціях, військових начальних закладах, військових комісаріатах.

Всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби згідно з п. 35 Положення.

На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформляється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи.

Інші документи, при потребі, житлові комісії запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вказана норма, як і пункту 22 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень», так і Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністерства оборони України № 220 від 23.12.1992 року, що діяло на момент прийняття рішення житловою комісією, не ставить в залежність постановку на квартирний облік від дня реєстрації в населеному пункті, а лише визначає перелік документів, які повинні додаватись до заяви та знаходитися у обліковій справі.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує, що позивачем надані належні докази його постановлення на квартирний облік саме у 1993 році.

Таке перебування позивача на квартирному обліку не заперечувалося протягом всього часу перебування на обліку, законність постановки на квартирний облік не оскаржувалася відповідачем.

Поновлюючи порушені житлові права позивача, суд першої інстанції виходив також з приписів чинного законодавства, констатуючи, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі.

Посилання Військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі на порушення порядку при прийнятті позивача на облік не підтверджені жодними доказами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача з 22 липня 1993 року на дату його реєстрації в м. Мелітополі 18 червня 1996 року, яка взята з копії паспорта в оригіналі облікової справи, відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2016 (протокол № 83) є безпідставним та незаконним, оскільки обмежує право позивача в реалізації права на поліпшення житлових умов.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 серпня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова