ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1101/21 Доповідач - Гірський Б.О.
Категорія - 304080000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Бершадська Г. В., Хома М. В.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/19326/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02 листопада 2019 року приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «SKODA Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із швидкістю щонайменше 120 км/год рухаючись проїзною частиною по вул. Бродівська у м. Тернополі зі сторони центру міста у бік с. Біла Тернопільського району, на ділянці навпроти будинку №47, не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини, здійснив наїзд на бетонну електроопору та подальше зіткнення із стіною будинку, внаслідок чого загинув. Пасажиру вказаного автомобіля ОСОБА_3 , спричинено травми, в результаті яких він згодом помер у лікарні.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 423338 у AT "CK "Мега-Гарант".

Вважає, що у неї, як у дружини потерпілого та двох неповнолітніх дітей виникло право на стягнення моральної шкоди в загальному розмірі 37 557 грн. (по 12519 грн. на кожного), а також на відшкодування шкоди пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 150 228 грн., право на яку мають неповнолітні діти, які були на його утриманні.

Тому, просила суд стягнути з AT "CK "Мега-Гарант" В її користь 187 785 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Враховано право матері потерпілого на отримання страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 12519 грн. та загальну суму страхового ліміту- 200 000 грн.

Стягнуто із АТ «СК «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 187 481 грн.

Стягнуто із АТ «СК «Мега-Гарант» в дохід держави 1874, 81 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «СК «Мега-Гарант» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що для відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Вважає, що прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування неможливе до набрання у кримінальному провадженні законної сили вироком, оскільки після того страховик добровільно здійснить виплату страхового відшкодування у зазначеному розмірі, який ним не оспорюється.

Зазначає, що на момент подання позову вину водія ОСОБА_2 не встановлено, вирок по кримінальній справі не винесено та остаточне процесуальне рішення по кримінальному провадженню №0000340 судом не прийнято, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із твердженнями апелянта про те, що відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП можливе виключно після набрання законної сили вироком у кримінальному провадженні, оскільки вони спростовуються правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 10.01.2019 р. у справі №274/4882/17-ц; від 03.06.2020 р. у справі №345/3335/17; від 05.06.2019 р. у справі №466/4412/16-ц; від 01.07.2020 р. у справі №554/858/19 та ін., в яких зазначено, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Крім того звертає увагу на те, що обвинувальним актом щодо ОСОБА_2 підтверджується його протиправна поведінка, прямий причинний зв`язок між порушенням ним ПДР України з настанням ДТП та смерті ОСОБА_3 .

Вважає рішення суду першої інстанції законним, а апеляційну скаргу АТ «СК «Мега-Гарант» необгрунтованою та безпідставною.

У судовому засіданні представник АТ «СК «Мега-Гарант» підтримав апеляційну скаргу в її межах, посилаючись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02 листопада 2019 року приблизно о 19 год. 00хв., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SKODA Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Бродівська м.Тернопіль, у с. Біла Тернопільського району, на ділянці, що навпроти будинку №47, не впорався з керуванням та допустив виїзд за межі проїзної частини, наїзд на бетонну електроопору та подальше зіткнення з стіною будинку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 , загинув, а пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки головного мозку та у його речовину, що призвело до набряку-набубнявіння і компресії (стиснення) головного мозку та розладу його функцій.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 07.11.2019 р. Тернопільським міськрайонним відділом РАЦС ГТУЮ у Тернопільській області, актовий запис №1819).

У зв`язку із зазначеною ДТП було розпочате досудове розслідування за частиною 2 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами). Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №0000340).

Дане кримінальне провадження не закрито, у зв`язку зі смертю підорюваного, обвинуваченого, а знаходиться на розгляді в суді першої інстанції у зв`язку з тим, що порушено клопотання про реабілітацію померлого.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 01.12.2016 року Тернопільським міським відділом РАЦС ГТУЮ у Тернопільській області, актовий запис №2141.

Померлий ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 від 06.06.2018 року та серії НОМЕР_5 від 27.06. 2019 року та сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що вбачається із свідоцтва про його народження серії НОМЕР_6 , яке видане 12.01.1988 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , яке видане 30.04.2012 року відділом РАЦС Тернопільського МУЮ.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу «SKODA Octavia», р.н. НОМЕР_1 була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 423338 у AT "CK "Мега-гарант" (а.с.19).

09.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ "CK "Мега-гарант" із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідачем страхове відшкодування не виплачено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок з відшкодовування завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоди потерпілому покладено на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, а відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи, на підставі яких дано належну правову оцінку та зроблено обґрунтовані висновки по суті позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині) ,батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статей 1167, 1187 ЦК України шкода, завдана особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17; від 02.10.2019 р. у справі №447/2438/16-ц; від 10.01.2019 р. у справі №274/4882/17-ц.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника на користь позивачки.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб».

За змістом ст. 3 Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.1. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно п. 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що посилання апелянта на неможливість судового провадження у даній справі до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку кримінального провадження і стосується винуватості водія застрахованого транспортного засобу, який загинув є необґрунтованими виходячи з наступного.

Незалежно від результатів розгляду кримінального провадження відносно водія ОСОБА_2 , останній не звільняється як власник та володілець джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану смертю пасажира ОСОБА_3 , внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки та він мав нести цю цивільно-правову відповідальність. Відповідачем по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки водій загинув, а його цивільно-правова відповідальність була застрахована АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант", тому саме на відповідачеві як страховику лежить обов`язок сплатити страхове відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті ОСОБА_3 у межах лімітів відповідальності страховика, виходячи із змісту статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України.

Тому, враховуючи викладене, беручи до уваги те, що судом першої інстанції правильно визначено розмір страхового відшкодування, який сторонами не оспорюється, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення не спростовують.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам права та обставинам справи; підстави для його скасування в межах вимог, заявлених як у суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, у апеляційного суду відсутні.

Судові витрати, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на АТ «СК «Мега-Гарант» в межах сум ним понесених.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант" в межах сум ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2021 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Бершадська Г.В.