ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/132/19
Провадження № 22-ц/4820/99/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
секретар судового засідання Садік Н. Д.,
з участю: представника Славутської міської ради Сукової Т. В.,
відповідачки ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2 ,
представника позивача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №682/132/19 за апеляційними скаргами Славутської міської ради, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року (суддя Зеленська В. І., відомості про дату складення повного судового рішення відсутні) у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький до Славутської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав, будівельного паспорта і витребування земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд

у с т а н о в и в :
У січні 2019 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, звертаючись у суд із вказаним позовом, зазначав, що згідно з рішенням Славутської міської ради № 305 від 20.10.1994 військовій частині НОМЕР_1 шпиталь для виробничих потреб були надані у постійне користування три земельні ділянки загальною площею 5,1901 га (3,8181 га, 0,5915 га і 0,7805 га) у військовому містечку АДРЕСА_1 та виданий державний акт. У зв`язку з розформуванням військової частини, а у подальшому і Шепетівської КЕЧ району у 2006 році усе майно та фонди були передані на облік КЕВ міста Хмельницький.
Рішенням Славутської міської ради № 18.1-7/2007 від 23.02.2007 було припинено право постійного користування військової частини земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_2 і переведено земельну ділянку у запас міської ради. Вважаючи таке рішення незаконним, відділ звернувся до правоохоронних органів та Управління Держкомзему у місті Славута.
Рішенням Славутської міської ради № 5.7-18/2008 від 25.04.2008 визнано таким, що втратив чинність пункт 1 рішення сесії міської ради № 18.1-7/2007 від 23.02.2007 (припинення права користування земельною ділянкою плошею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_3 ).
Проте рішенням Славутської міської ради № 276 від 17.05.2007 ОСОБА_4 був наданий дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, а рішенням № 8.2-10/2007 від 25.05.2007 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку площею 732 кв. м за рахунок земель запасу по АДРЕСА_4 та видано державний акт на право власності на земельну ділянку.
Передана у власність фізичної особи земельна ділянка розташована у межах земель оборони загальною площею 5,1901 га.
17.09.2014 за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 відчужив земельну ділянку ОСОБА_1
19.04.2016 відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Славутської міської ради зареєстрував повідомлення про початок виконання будівельних робіт на підставі виданого ОСОБА_1 будівельного паспорта від 26.11.2014.
Зазначене повідомлення було надано у КЕВ міста Хмельницький і з цього часу стало відомо про прийняття зазначених вище рішень.
Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння.
Тому позивач просив визнати недійсними: рішення Славутської міської ради № 8.2-10/2007 від 25.05.2007; державний акт серії ЯГ № 126949 на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0732 га, виданий 20.06.2007 ОСОБА_4 ; договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0114 площею 0,0732 га від 17.09.2014, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку і будівельний паспорт на будівництво житлового будинку реєстраційний номер 193/14, виданий 26.11.2014 та витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0732 га кадастровий № :02:007:0114.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницьої області від 30 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсними: рішення Славутської міської ради № 8.2-10/2007 від 25.05.2007 у частині видачі ОСОБА_4 державного акта на право власності на земельну ділянку у АДРЕСА_4 ; державний акт серії ЯГ № 126949 на право власності на земельну ділянку площею 0,0732 га у АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, виданий ОСОБА_4 і зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 09; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0732 га у АДРЕСА_5 (до перейменування АДРЕСА_4 ), кадастровий номер :02:007:0114, укладений 17 вересня 2014 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 . Скасовано запис № 7029389 від 17.09.2014, вчинений приватним нотаріусом Шкапій В. Я. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.09.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0732 га, кадастровий номер :02:007:0114, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.06.2007. Витребувано у ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Славутська міська рада, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині визнання недійсним рішення міської ради, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи. Вважає, що допущено порушення правил об`єднання позовних вимог. Розгляд справи у частині оскарження рішення належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки оскаржується рішення органу місцевого самоврядування у галузі земельних відносин як субєкта публічного права під час реалізації ним владних управлінських повноважень. Безпідставно не застосована позовна давність, оскільки про виділення земельної ділянки ОСОБА_4 позивачеві було відомо у 2014-2015 роках, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 . Крім того, суд не заслухав свідка ОСОБА_6 , хоча таке клопотання було заявлено. Про факт припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою за шпиталем військової частини і відведення її ОСОБА_4 позивач був повідомлений при проведенні перевірки військовою прокуратурою Рівненського гарнізону у 2015 році. Суд не взяв до уваги, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази переходу права постійного користування земельними ділянками до Шепетівської КЕЧ. Ліквідація шпиталю мала наслідком припинення за ним права постійного користування земельними ділянками. Позивач не довів факт порушення його прав або законних інтересів.
ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині визнання недійсними державного акта на право власності на землю і договору купівлі-продажу земельної ділянки, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення норм матеріального права, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи. Вважає безпідставним висновок суду, що позивач про порушення свого права користування земельною ділянкою міг дізнатися лише у 2017 році. Суд проігнорував накази Міністерства оборони України № 483 від 22.12.1997, № 348 від 14.07.2008, відповідно до яких передбачено постійний моніторинг і своєчасне звернення до суду з метою оскарження незаконних актів та дій щодо незаконного вилучення земель оборони. Позивач не надав доказів, що він не знав і не міг знати про можливе порушення його прав щодо земельної ділянки. Суд залишив поза увагою добросовісність його правоволодіння земельною ділянкою.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки і скасування запису про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, витребування земельної ділянки, в апеляційній скарзі просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення норм матеріального права, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, необгрунтовану відмову у дослідженні доказів. Суд безпідставно визнав доведеним факт, що позивач міг дізнатися про порушення свого права користування земельною ділянкою лише у 2017 року. Наприкінці 2014 року працівникові КЕВ міста Хмельницький ОСОБА_7 пред`явили правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Крім того, суд не взяв до уваги показання свілка ОСОБА_8 про те, що до нього у кінці 2014 року зверталися представники КЕВ міста Хмельницький з приводу правомірності використання ОСОБА_1 земельної ділянки. У 2015 році стосовно земельної ділянки проводилася прокурорська перевірка, про що був поінформований позивач. Вважає, що КЕВ міста Хмельницький пропустив позовну давність. Поза увагою суду залишилась добросовісність її правоволодіння земельною ділянкою і питання правомірності втручання держави у право на мирне володіння майном.
У відзиві КЕВ міста Хмельницький просить залишити апеляційну скаргу Славутської міської ради без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення. Зазначає, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Про порушення прав відділ дізнався з рішення Славутської міської ради № 10.0-19/2017, відповідно до якого наданий дозвіл Міністерству оборони України на виготовлення технічної документації із змлеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки меншою площею, ніж у державному акті на право постійного користування земельною ділянкою від 1994 року. Відповідно до Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» з моменту надходження майна до Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна, що перебуває у державній власності.
Рішення суду у частині відмови у позові про скасування будівельного паспорта не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.
У засіданні апеляційного суду представник Славутської міської ради, ОСОБА_1 і її представник апеляційні скарги підтримали. Представник КЕВ міста Хмельницький визнав їх необґрунтованими.
ОСОБА_4 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В апеляційній скарзі просить розглядати справу за його відсутності.
Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що 20.10.1994 рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів Хмельницької області № 305 «Про земельні питання» шпиталю військової частини НОМЕР_1 виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 51901 кв. м (три окремі земельні ділянки площею 38181,35 кв. м, 7804,70 кв. м, 5915,37 кв. м) виробничого призначення по АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 7-13).
Військова частина НОМЕР_1 (шпиталь) була реформована у військову частину НОМЕР_2 і знаходилася у межах відповідності та обслуговування Шепетівської КЕЧ району.
Відповідно до загального акту, затвердженого 30.12.2005 начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, військове майно військових частин, у тому числі земельна ділянка площею 5,18 га у АДРЕСА_3 , що перебувала у користуванні військової частини НОМЕР_2 (пункт 21) передана з обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ згідно з директивою Міністра оборони України від 11.11.2005 № 322/1/020 «Про розформування Шепетівської КЕЧ району» і наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 3 від 07.10.2005 «Про передачу військового майна військових частин з обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ (т. 1, а.с. 14-16).
Згідно з довідкою Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 31.03.2006 № 303/23/2/867 КЕВ міста Хмельницький прийняв від Шепетівської КЕЧ району будівлі, споруди, комунальні мережі та земельні ділянки Славутського та Ізяславського гарнізонів, у тому числі і фонди будинкоуправління АДРЕСА_6 та будинкоуправління № 3 м. Ізяслав. КЕВ міста Хмельницький є правонаступником Шепетівської КЕЧ району (т. 1, а.с. 184).
У серпні 2006 року командир військової частини НОМЕР_2 звернувся до Славутського міського голови з питання передачі земельної ділянки військової частини НОМЕР_2 площею 51901,42 кв. м КЕВ міста Хмельницький згідно з актом приймання-передачі будівель і земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_3 АДРЕСА_3 та видачі державного акта на право постійного користування землею (т. 1, а.с. 149).
Відповідно до рішення сесії Славутської міської ради від 23.02.2007 № 18.1/2007 «Про земельні питання. Припинення права користування» у зв`язку з припиненням діяльності військової частини НОМЕР_2 (військове містечко № НОМЕР_3 ) припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_2 та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу міської ради (т. 1 а.с. 18).
Рішенням сесії Славутської міської ради Хмельницької області від 25.05.2007 № 8.2-10/2007 «Про земельні питання» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку площею 732 кв. м за рахунок земель запасу (землі житлової та громадської забудови, угіддя - забудовані землі) по АДРЕСА_4 та вирішено видати державний акт на право власності на земельну ділянку (т. 1, а.с. 90-91).
20.06.2007 ОСОБА_4 був виданий державний акт серії ЯГ №126949 на право власності на земельну ділянку площею 0,0732 га у АДРЕСА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (т.1, а.с.17).
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 12.09.2014 20.06.2007 проведена державна реєстрація земельної ділянки по АДРЕСА_7 , кадастровий номер :02:007:0114 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності приватна (т. 1, а.с. 114-116).
Рішенням сесії Славутської міської ради від 25.04.2008 № 5.7-18/2008 «Про земельні питання. Про внесення змін до рішення Славутської міської ради» визнано таким, що втратив чинність пункт 1 про припинення права користування земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_8 ) рішення Славутської міської ради № 18.1-7/2007 від 23.02.2007, та пункт 1 про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 1000 кв. м по АДРЕСА_4 рішення Славутської міської ради від 17.05.2007 № 276 (т. 1, а.с. 19).
17.09.2014 між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0732 га, розташованої у АДРЕСА_5 , кадастровий номером :02:007:0114 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1, а.с. 20).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26929615 від 17.09.2014 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:007:0114 (т. 1, а.с. 21).
26.11.2014 ОСОБА_1 отримала будівельний паспорт на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_5 (т. 1, а.с. 22), а 19.04.2016 зареєструвала у відділі ДАБК виконавчого комітету Славутської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1, а.с. 23-25).
03.04.2017 начальник КЕВ міста Хмельницький звернувся до Славутського міського голови з клопотаннями № 1203, № 1204, № 1205 про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки Держави Україна в особі Міністерства оборони України площами 0,591537 га, 0,7805 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_9 , та земельної ділянки площею 3,818135 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 142-144).
Рішенням сесії Славутської міської ради Хмельницької області № 10.1-19/2017 від 12.05.2017 «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою» Міністерству оборони України, інтереси якого представляє КЕВ міста Хмельницький, надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земельні ділянки державної власності для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України (землі оборони) площею до 0,7073 га і до 0,5915 га по АДРЕСА_9 під об`єктами нерухомого майна державної власності та площею до 3,8181 га по АДРЕСА_3 під об`єктами нерухомого майна державної власності (т. 1, а.с. 145-148).
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції мотивував тим, що спірна земельна ділянка, яка належить до земель оборони, передана у власніть ОСОБА_4 неуповноваженим органом. Вибуття частини земельної ділянки із земель оборони без погодження з уповноваженими органами свідчить про незаконність рішення органу місцевого самоврядування, укладеного у подальшому правочину і дає підстави для її витребування від останнього набувача.
Такий висновок суду відповідачє обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пунктів «а» і «в» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міста належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
На підставі частин першої, другої, четвертої статті 77 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини 1 і 2 статті 20 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом статті 1, частини 1 статті 2 Закону України «Про використання земель оборони» Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 12 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Зміна цільового призначення земель оборони, припинення права користування такими земельними ділянками здійснюються уповноваженим на те органом у порядку, встановленому законодавством.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 частина 2 статті 77 Земельного кодексу України викладена у новій редакції, відповідно до якої землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Суд установив, що 20.10.1994 рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради народних депутатів шпиталю військової частини НОМЕР_1 був виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 51901 кв. м (три окремі земельні ділянки площею 38181,35 кв. м, 7804,70 кв. м, 5915,37 кв. м) виробничого призначення по АДРЕСА_3 .
Належність цієї земельної ділянки до земель оборони підтверджується: копією загального акту, затвердженого 30.12.2005 начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, відповідно до якого військове майно військових частин, у тому числі земельна ділянка площею 5,18 га у АДРЕСА_3 , що перебувала у користуванні військової частини НОМЕР_2 (пункт 21) передана з обліку Шепетівської КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ згідно з директивою Міністра оборони України від 11.11.2005 № 322/1/020 і наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 3 від 07.10.2005 (т. 1, а.с. 14-16); копіями актів приймання-передачі будівель та земельної ділянки військовго містечка № НОМЕР_3 у АДРЕСА_3 та огляду будівель військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 185-193); копією довідки Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 31.03.2006 № 303/23/2/867, відповідно до якої КЕВ міста Хмельницький прийняв від Шепетівської КЕЧ району будівлі, споруди, комунальні мережі та земельні ділянки Славутського гарнізону (т. 1, а.с. 184); витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, згідно з яким КЕВ міста Хмельницький є балансоутримувачем державного майна об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_10 , суб`єкт управління майном Міністерство оборони України (т. 2, а.с. 61); технічним паспортом на ВНС за генпланом № 53 військового містечка № НОМЕР_3 АДРЕСА_9 (т. 2, а.с. 69-73).
У матеріалах справи відсутні докази зміни цільового призначення земельної ділянки.
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 718/019 від 11.06.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:0114 площею 0,0732 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , повністю накладається на земельну ділянку (повністю входить до складу земельної ділянки) площею 0,7805 га, яка була відведена шпиталю військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на підставі Державного акта від 01.10.1994, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 17 (т. 2, а.с. 112-151).
Безпідставними є доводи апеляційної скарги Славутської міської ради, що ліквідація шпиталю військової частини мала наслідком припинення права постійного користування земельними ділянками, що давало підстави міській раді розпоряджатись ними.
Рішення сесії Славутської міської ради від 23.02.2007 № 18.1/2007 у частині припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 51901,42 кв. м по АДРЕСА_2 у зв`язку з припиненням діяльності військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_11 ) та переведення вказаної земельної ділянки до земель запасу міської ради було визнано таким, що втратило чинність згідно з рішеннямм сесії Славутської міської ради від 25.04.2008 № 5.7-18/2008 (т. 1, а.с. 19).
Належність до земель оборони земельних ділянок, що були передані шпиталю військової частини у постійне користування на підставі Державного акта від 20.10.1994, а відповідно і земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_4 , яка повністю накладається на земельну ділянку (повністю входить до складу земельної ділянки) площею 0,7805 га, передану шпиталю, підтверджується також рішенням сесії Славутської міської ради Хмельницької області № 10.1-19/2017 від 12.05.2017 про надання Міністерству оборони України дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), у якому зазначено, що земельні ділянки державної власності призначені для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України (землі оборони) площею до 0,7073 га і до 0,5915 га по АДРЕСА_9 під об`єктами нерухомого майна державної власності та площею до 3,8181 га по АДРЕСА_3 під об`єктами нерухомого майна державної власності (т. 1, а.с. 145-148).
Твердження Славутської міської ради про належність земельної ділянки площею 0,0732 га до земель житлової та громадської забудови не підтверджено доказами.
Установивши, що передана у власність ОСОБА_4 земельна ділянка належить до земель оборони, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що Славутська міська рада не вправі була розпоряджатися земельною ділянкою і при прийнятті 25.05.2007 рішення № 8.2-10/2007 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 і видачу державного акта перевищила свої повноваження. Відповідно останній не мав права отримувати державний акт і відчужувати зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 . Незаконною є реєстрація права власності відповідачки на спірну земельну ділянку.
За змістом частини 2 статті 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
У силу частини 1 статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Отже, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Власник з дотриманням вимог статтей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку
підлягає захисту шляхом задоволення віндикаційного позову.
Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави не з його волі на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, то відновлення права держави на неї необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача.
У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність судового рішення у частині задоволення вимог про витребування земельної ділянки.
На правильність висновку суду про витребування земельної ділянки не впливають доводи апеляційних скарг ОСОБА_4 і ОСОБА_1 щодо добросовісності набуття права власності на земельну ділянку.
Разом з тим, для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Задоволення позовних вимог про визнання недійсними рішення Славутської міської ради від 25.05.2007, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.
Позивач у межах розгляду справи про витребування земельної ділянки вправі посилатися на незаконність рішення органу місцевого самоврядування, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування.
При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України враховує висновок про застосування відповідних норм права, висловлений Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.
Отже, частково заслуговують на увагу доводи апеляційнийх скарг про наявність правових підстав для відмови у позові про визнання недійсними рішення, державного акта про право на землю, договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.
Доводи апеляційної скарги Славутської міської ради, що вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування належить розглядати у порядку адміністративного судочиства не ґрунтуються на законі.
Якщо у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набула речове право на земельну ділянку, то вимога про визнання незаконним такого рішення стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача.
Оскільки позивач оспорює правомірність як оскарженого рішення, так і набуття відповідачем земельної ділянки у власність, такий спір слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.
Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.
Також не заслуговує на увагу посилання Славутської міської ради в апеляційній скарзі на недоведеність порушення прав КЕВ міста Хмельницький.
Відповідно до витягу з директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 № Д-32/1/*3 (зі змінами відповідно до директиви від листопада 2005 № Д-322/1/*20) Шепетівська КЕЧ району розформувується у строк до 31.12.2005. Правонаступником визначено КЕВ міста Хмельницький (т. 1, а.с. 183).
Прийняття позивачем майна (земельної ділянки) на баланс підтверджується копією довідки Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 31.03.2006 № 303/23/2/867 (т. 1, а.с. 184); витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданого Фондом державного майна України (т. 2, а.с. 61).
Отже, майно (земельна ділянка), власником якого є держава, суб`єктом управління - Міністерство оборони України, перебуває на балансі КЕВ міста Хмельницький.
Згідно з пунктом 2.4. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 48 і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13.09.2013 за № 1590/24122, КЕВ (КЕЧ) здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності.
Пунктом 1.3. цього Положення визначено, що основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення, серед іншого, є забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками.
Законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебуває у законному володінні на відповідній правовій підставі.
Отже, позивач вправі вимагати судового захисту на рівні з власником із застосуванням таких способів захисту, які законом надані власнику майна.
Доводи апеляційних скарг щодо пропуску позовної давності апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.
Відповідачі зазначали, що про порушення права КЕВ міста Хмельницький стало відомо наприкінці 2014 року, на початку 2015 року, що підтверджується показаннями свідків і прокурорською перевіркою у 2015 році.
Проте апеляційний суд вважає, що показання свідків не можуть бути визнані належним доказом на підтвердження обставин передання у власність фізичної особи частини земельної ділянки, що відноситься до земель оборони.
Лист від 23.10.2015 № 04-29/2256, адресований Славутською міською радою заступникові військового прокурора Рівненського гарнізону (т. 1, а.с. 53) не підтверджує поінформованість КЕВ міста Хмельницький про обставини викладені у цьому листі.
Позивач посилається на те, що про порушення прав дізнався з рішення Славутської міської ради від 12.05.2017 № 10.0-19/2017, яким надано дозвіл Міністерсву оборони України на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки меншою площею, ніж у державному акті на право постійного користування земельною ділянкою від 1994 року.
На думку колегії суддів, правильним є висновок суду першої інстанції, що саме з цього часу розпочинається перебіг позовної давності.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неправомірне втручання держави у право на мирне володіння майном, що гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як на підставу для скасування судового рішення, не може бути прийнято до уваги.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий і навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель оборони з огляду на доведену незаконність її надання у власність фізичній особі та відчуження у подальшому передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.
Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлена, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності.
ОСОБА_1 не позбавлена права на заявлення позову про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з позбавленням права на майно.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову про витребування земельної ділянки ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Рішення суду у частині задоволення вимог про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у позові.
У зв`язку із скасуванням рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року у частині вимог додаткове рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року, яким вирішено питання про судові витрати, також підлягає скасуванню у частині стягнення судових витрат із Славутської міської ради, ОСОБА_4 , а у частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 його необхідно змінити і збільшити стягнуту на користь позивача суму судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог до 12421 грн (документально підтверджені судовий збір у сумі 1921 грн + витрати пов`язані з проведенням експертизи у сумі 10500 грн).
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові до ОСОБА_4 і Славутської міської ради витрати останніх по оплаті судового збору за подання апеляційних скарг ( ОСОБА_4 - 4322,25 грн, Славутська міська рада - 2881,50 грн) підлягають стягненню з позивача.
При цьому апеляційний суд ураховує суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання ОСОБА_4 апеляційної скарги на рішення суду у частині задоволення позову про визнання недійсними державного акта і договору купівлі-продажу, а не фактично сплачену у більшому розмірі суму судового збору.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 не у повному обсязі сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги та у позові до неї про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав відмовлено судовий збір у сумі 4322,25 грн підлягає стягненню з КЕВ міста Хмельницький на користь держави.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Славутської міської ради, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року у частині задоволення вимог про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У позові Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький до Славутської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2020 року у частині стягнення судових витрат із Славутської міської ради, ОСОБА_4 скасувати, а у частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 змінити і збільшити стягнуту на користь позивача суму судових витрат до 12421 грн (дванадцять тисяч чотириста двадцять одна грн).

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький (місцезнаходження вул. Героїв АТО, 3/1, м. Хмельницький, ІК ) на користь відповідачів судовий збір за подання апеляційної скарги: Славутської міської ради (місце знаходження вул. Соборності, 7, м. Славута, Хмельницька область, ІК ) у сумі 2881,50 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна грн 50 коп), ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_4 ) - 4322,25 грн (чотири тисячі триста двадцять дві грн 25 коп.).

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Хмельницький на користь держави судовий збір у сумі 4322,25 грн (чотири тисячі триста двадцять дві грн 25 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І.В. П`єнта