Дата документу 28.01.2021 Справа № 337/1928/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/1928/20 Головуючий у 1 інстанції: Сидорова М.В.
№ 22-ц/807/265/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про відшкодування завданої моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АN «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про відшкодування завданої моральної шкоди/

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» «Запоріжгаз» (далі - АТ «Запоріжгаз»), який є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз», а саме внаслідок складання акту № від 22.05.2017 року про порушення, яке полягало у відмові в доступі до об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , йому було незаконно збільшено нарахування об`ємів спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням.

Зазначає, що він проживає у газифікованому помешканні, а саме в квартирі АДРЕСА_2 та відповідно до побутових власних потреб використовує природний газ. Весною 2017 року представники відповідача намагалися встановити в будинку, де він мешкає, загальнобудинковий вузол обліку природного газу (ЗВОГ), але мешканці будинку не дали цього зробити. 22.05.2017р. представниками відповідача був складений акт №, в якому зазначено, що він складений за участю споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним актом було встановлено порушення Кодексу газорозподільчих систем, яке полягає у відмові в доступі до об`єкту побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу, про що споживач був повідомлений листом №zр02.1-сл-7928-0517 від 10.05.2017р.

Вважає, що вказаний акт є незаконним, оскільки незгода на встановлення в багатоквартирному будинку ЗВОГ не є підставою для складання відносно споживача акту про порушення. В його квартирі такий акт не складався, йому особисто не вручався, від підпису про ознайомлення з вказаним актом він не відмовлявся.

В подальшому, на підставі цього незаконного акту про порушення та рішення комісії ПАТ «Запоріжгаз», фактичний об`єм спожитого природного газу йому визначався за граничними об`ємами споживання природного газу населенням в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу замість 4.4 м.куб. В зв`язку з цим йому нараховувалась збільшена плата за постачання газу і станом на вересень 2018 року йому було нараховано та ним сплачено за вказаними нормами суму 1475,54 грн. Вказану суму вважає матеріальною шкодою, але не заявляє її до стягнення, оскільки наразі вона зарахована як переплата.

Вважає дії представників відповідача щодо складання акту та збільшення йому нарахування об`ємів спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, незаконними і такими, що містять ознаки кримінальних правопорушень, зокрема склад злочину за ознаками ст.358 КК України (підроблення документів), тому він звернувся до правоохоронних органів з заявами про притягнення винуватих осіб до кримінальної відповідальності. Протягом тривалого часу, а саме понад двох років, він вимушений виправдовуватись та доводити неправомірність дій представників відповідача, звертатися до прокурорів та слідчих суддів зі скаргами на бездіяльність, дії та рішення посадових осіб правоохоронних органів. Наразі досудове розслідування за його заявою триває.

Вказує, що він має похилий вік (81р.), страждає на онкологічне захворювання, але вимушений доводити, що не є порушником Кодексу газопостачальних систем, що йому невірно нараховувались обсяги газу, в зв`язку з цим вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Зазначає, що через незаконні дії представників відповідача, він зазнав глибоких душевних страждань, знаходиться в постійній нервовій напруженості, вимушений звертатись до правоохоронних органів та судів. Такі обставини негативно вплинули на його звичайний життєвий ритм та негативно позначилися на його загальному психологічному стані та стані здоров`я.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди 3000 гривень 00 копійок

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати.

Позивач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» , в якому зазначив, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою, просив апеляційну скаргу АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» залишити без задоволення, а рішення скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення його позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що складання відповідачем відносно позивача акту про порушення та нарахування позивачу вартості спожитого газу на підставі граничних об`ємів споживання в зв`язку з не встановленням в будинку позивача ЗВОГ через непогодження цього питання із мешканцями будинку, без належного забезпечення встановлення позивачу індивідуального лічильнику газу порушує права позивача, як споживача природного газу та при складанні цього акту відповідачем порушені норми законодавства та умови Типового договору розподілу природного газу, укладеного з позивачем.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що 22.05.2017 року представниками ПАТ «Запоріжгаз»: майстром дільниці №3 групи ВБСГ Запорізького відділення ОСОБА_2 , слюсарем по експлуатації та ремонту газового устаткування дільниці №3 групи ВБСГ Запорізького відділення ОСОБА_3 , слюсарем по експлуатації та ремонту газового устаткування дільниці №3 групи ВБСГ Запорізького відділення ОСОБА_4 за відмову в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу, про що він був попереджений належним чином рекомендованим листом №zp02.1-СЛ-7928-0517 від 10.05.2017р., був складений акт про порушення №.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що він складений за участю споживача ОСОБА_1 на об`єкті - багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому зазначено, що ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з актом про порушення, відмовився.

Листом АТ «Запоріжгаз» за вих. №zp02.1-СЛ-10674-0617 від 15.06.2017р., вказаний акт про порушення, направлений позивачу ОСОБА_1 за адресою об`єкту споживання: АДРЕСА_1 з запрошенням на засідання комісії з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ. У листі зазначено, що підставою для складання акту про порушення було те, що 22.05.2017р. з 08.00год. з боку ОСОБА_1 не було забезпечено доступ представників ПАТ «Запоріжгаз» до місця встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу його будинку, а отже мало місце відмова в доступі до нього, внаслідок чого ПАТ «Запоріжгаз» не здійснив за власний рахунок встановлення загальнобудинкового лічильника газу.

Протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення №1164 від 04.08.2017р., акти про порушення від 22.05.2017р., складені за об`єктами споживання в будинку АДРЕСА_3 , зокрема в квартирі позивача №130 - задоволені повністю.

На звернення ОСОБА_1 , ПАТ «Запоріжгаз» листом за №zp01.3-ЛВ-17887-0817 від 10.08.2020р. повідомили позивачу про відсутність з їх сторони будь-яких порушень діючого законодавства та повідомили, що 22.05.2017р. за адресою: АДРЕСА_4 за кошти ПАТ «Запоріжгаз» були заплановані роботи по встановленню загальнобудинкового лічильника газу, про що споживачів було повідомлено належним чином, а саме позивачу було надіслано рекомендований лист. 22.05.2017р. представниками ПАТ «Запоріжгаз» відносно нього було складено акт №, який надіслано на його адресу. За результатами розгляду акту про порушення на засідання комісії 04.08.2017р. було прийнято рішення про його задоволення в повному обсязі. Фактичний об`єм спожитого природного газу споживачу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, а саме в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу на місяць.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС (тут і надалі, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015р. за № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з пунктом 2.1 Типового договору, оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 приєднався до Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Відповідно до умов Типового договору, АТ «Запоріжгаз», як Операторо ГРМ, взяло на себе зобов`язання постачати природний газ позивачу, який є споживачем в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Наведеними вище спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством.

Для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим) від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

При цьому законодавством не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 591/393/17 (провадження № 61-13395св18).

Отже, законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення лічильника газу і квартирного, і загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

При цьому АТ «Запоріжгаз» не було доведено факту здійснення позивачем, як побутовими споживачем природного газу, правопорушення у вигляді повної відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильників природного газу: як індивідуального, так і загальнобудинкового. Зокрема, дані про те, що позивач заперечив проти встановлення індивідуального лічильника газу.

В статтях 5, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому слід прийти до висновку, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, індивідуальний чи загальнобудинковий і споживач може нести встановлену законом відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника як у всьому будинку, так і у своє помешкання.

Незважаючи на вищезазначене, нарахування обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб.м ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», здійснив позивачу саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові позивача від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ «Запоріжгаз», в порушення вимог статей 526, 626, 629, 651 ЦК України, в односторонньому порядку змінив умови договору, укладеного із позивачем в частині збільшення режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу, тобто порушив права позивача як споживача природного газу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що при визначенні відшкодування моральної шкоди, суд не керувався Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» та визначив несправедливий розмір моральної шкоди.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» в скарзі зазначає, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, а саме що спричинені моральні страждання пов`язані саме з приводу дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз».

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону "Про захист прав споживачів" передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону "Про захист прав споживачів" термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом частини другої статті 22 Закону "Про захист прав споживачів", при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У правовій позиції, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, провадження № 14-714 цс 19, зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону "Про захист прав споживачів" у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач ОСОБА_1 , суд врахував обставини,при яких вона була заподіяна та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення), стан здоров`я позивача та його похилий вік, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням вимог розумності та справедливості стягнув у відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Викладені в апеляційній скарзі посилання відповідача на незаконність судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги позивача фактично є ідентичними доводам та змісту позовної заяви, і цим доводам суд першої інстанції надав належну оцінку, яка є достатньо аргументованою та викладена в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков