Єдиний унікальний номер: 379/765/21
Провадження № 2/379/533/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04 листопада 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Таращі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачки звернулися до суду з даним позовом, просять суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивачки обґрунтовують тим, що на підставі договору дарування житлового будинку від 05.08.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. зареєстрованого в реєстрі за №763 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Приводом для звернення до суду є примусове зняття з реєстрації особи - ОСОБА_3 , який зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично там тривалий час не проживає, комунальні платежі не сплачує, витрат по обслуговуванню будинку не несе, що заважає в повному обсязі реалізувати право власності на майно, зокрема оформити субсидію.

У судове засідання позивачки та їх представник не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно, проте подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Не заперечують проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України належно повідомлений.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи вищевикладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності позивача, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 05.08.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Київської області Федкевич Н.М. зареєстрованого в реєстрі за №763 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 12-13 зворот).

20 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб який рішенням Таращанського районного суду від 02 липня 2021 року був розірваний.

В даному житловому будинку, згідно витягу № 2853 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, зареєстровано п`ять особи:

ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14)

але фактично проживає лише чотири особи, оскільки - ОСОБА_3 , згідно акту №282 від 25.10.2021 про реєстрацію та проживання громадян, в даному будинку не проживає з травня 2020 року.

Оскільки, в добровільному порядку відповідач не знявся з реєстраційного обліку з будинку, що є перешкодою позивачкам реалізувати в повному обсязі своє право власності на майно, позивачки звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Частина 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначає чіткий перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, але у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється виписатися добровільно, єдиною підставою для зняття з реєстрації місця проживання може виступити остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_3 фактично відсутній тривалий час у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачем не надано, а судом не здобуто, тому суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням.

Згідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 р. № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 77, 78, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законодавством строки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий:В. І. Зінкін