Єдиний унікальний номер 233/658/20
Номер провадження 22-ц/804/174/21
Головуючий у 1 інстанції Мартиненко В.С. Єдиний унікальний номер 233/658/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/174/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2020 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий у 1 інстанції суддя Мартиненко В.С.),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог посилався на те, що 08.12.2011 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладеного кредитний договір № 2233/23-312 за умовами якого банк надав позичальнику на придбання житла кредитні кошти у сумі 200000 грн на строк до 07 грудня 2031 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,3 % річних та за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміні, передбачені договором (прострочена заборгованість) в розмірі 21,3 % річних. Повернення коштів повинно відбуватися щомісячними платежами відповідно до умов договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 08 грудня 2011 року було укладено договір поруки № 312/23-1, відповідно до умов якого остання зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконує і станом на 11.01.2020 року наявна заборгованість в розмірі 201221 грн 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 174970 грн 75 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 рік у розмірі 26250 грн 43 коп.

У зв`язку з викладеним позивач просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року в загальному розмірі 201221 грн 18 коп. та понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року в загальному розмірі 50095 грн 18 коп., що включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 25844 грн 75 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 24250 грн 43 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року в розмірі 149126 грн 00 коп.

Частково не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя та в частині відмови у солідарному стягненні з відповідачів суми у 2000 грн простроченої заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити дані позовні вимоги.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства і без будь-яких заяв та заперечень від сторін вирішив питання нікчемності п. 1.6 кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди. Та дійшов до висновку про віднесення сплаченої позичальником суми комісійної винагороди у розмірі 2000 грн на рахунок погашення простроченої заборгованості за процентами.

Також вважає безпідставним висновок суду в частині відмови у задоволенні вимог до поручителя, оскільки відповідно до положень договору поруки договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за договором. Оскільки зобов`язання за кредитним договором невиконані, станом на момент звернення до суду із позовом, то порука ні є припиненою. Крім того, закінчення строку дії договору не звільняє від виконання зобов`язань за договором.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 03 лютого 2021 року останні не повідомили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та третіх осіб, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В інший частині сторонами рішення не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Положеннями ст.554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2233/23-312, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 200000 грн із встановленням строку кредитування з 08 грудня 2011 року по 07 грудня 2031 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 16,3 % річних, за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється в розмірі 21,3 % річних.

Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісії банку і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, встановлених кредитним договором. Кредит надається позичальнику на придбання житлової нерухомості - двокімнатної квартири загальною площею 52,10 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.6 укладеного договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредиту у розмірі 1 % від суми кредиту, зазначеної у п. 1.1, що складає 2000 грн. Оплата здійснюється у день укладання цього договору (у відповідності з п.4.3.1.1 цього договору) у національній валюті України на відповідний рахунок банку.

Повернення кредиту здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 . щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менш 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 834,00 грн. Останній платіж сплачується в сумі 674,00 грн не пізніше 07 грудня 2031 року. Якщо останній день для сплати планового платежу припадає на вихідний або святковий день, то дата чергового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню. (п. 3.1)

Згідно з пунктом 3.2. договору проценти за користування кредитними коштами сплачуються щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом) виходячи з процентної ставки зазначеної в п.1.4. цього Договору.

Проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором нараховуються на залишок простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з дня зарахування кредиту (його частини) на рахунки простроченої заборгованості до дня повного погашення простроченої заборгованості за кредитом.(п. 3.5.2)

Відповідно до пункту 4.2.4 укладеного договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, зокрема у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж на один банківський день), що випливають з цього договору.

08 грудня 2011 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 312/23-1, відповідно до умов якого остання зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти в сумі 200000 грн., проте боржником порушено умови повернення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Відповідно до банківської виписки по особовому рахунку позичальника останні платежі (9 грн 25 коп. - на погашення кредиту, 824,84 грн - на погашення простроченого кредиту, 2437 грн 91 коп. - на погашення прострочених процентів за користування кредитом в розмірі), ОСОБА_1 здійснив 11.06.2014 року.

В наслідок чого станом на 03 лютого 2020 року наявна заборгованість за основним боргом, яка складається з заборгованості за кредитом, що стягується достроково в розмірі 118268 грн та простроченої заборгованості в розмірі 56702 грн 75 коп. та за процентами за користування кредитними коштами за період з 01.06.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 26250 грн 43 коп.

За таких обставин, частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючі на користь позивача заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що боржником порушено зобов`язання по поверненню грошових коштів, тому у позивача виникло право вимагати стягнення з боржника та поручителя заборгованості за основним зобов`язанням та відсотками. Проте заборгованість за процентами, нарахованими за період з 01.06.2014 року по 03.04.2015 року повинна бути зменшена на 2000 грн., які були сплачені боржником на погашення неправомірно нарахованої комісійної винагороди. Та З урахуванням положень ч.4 ст.559 ЦК України, суд визначив, що відповідальність за порушення зобов`язання за період з 08.12.2011 року по 10 січня 2017 року покладається окремо на боржника, та у солідарному порядку на боржника та поручителя підлягає стягненню рештою основного зобов`язання.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись у повному обсязі з наступних підстав.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок щодо п.1.6 кредитного договору та, відповідно, невірно визначено розмір заборгованості за відсотками по договору.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства, згідно п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України, є диспозитивність цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно із положеннями частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення процентами, нарахованими за період з 01.06.2014 року по 03.04.2015 року суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ч.4 та ч.5 ст. 12 ЦПК України кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених законом.

Зі змісту позовної заяви убачається, що при зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається з відсотків за користування кредитними коштами та боргу за тілом кредиту та протягом усього часу розгляду справи судом першої інстанції не змінював предмет та підстави позову в порядку ст. 49 ЦПК України. Вимога щодо стягнення комісійної винагороди не заявлялась.

Відповідачі із зустрічним позовом щодо неправомірності нарахування комісії не звертались і заперечень по суті спору щодо пункту 1.6 кредитного договору про сплату комісії при укладенні кредитного договору, не висловлювали.

Проте суд першої інстанції, у порушення приписів ст. 13 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог, дійшов до висновку про нікчемність пункту 1.6 кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 і зменшення заборгованості по процентам на суму сплаченої останнім при укладенні договору у 2011 році комісії за надання кредиту в розмірі 2000 грн.

Таким чином, ухвалюючи рішення у даній частині, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, внаслідок чого невірно визначив розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , тому рішення суду в частині підлягає зміні. З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками у розмірі 26250 грн 43 коп.

Проте апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів за порушення зобов`язання у період з 08.12.2011 року по 10 січня 2017 року.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтями ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Проте положеннями частини четвертої стаття 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктами 5.1 та 5.2 укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 . Договору поруки передбачено, що договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимог то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Тобто порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналізуючи положення частини 4 статті 559 ЦК України апеляційний суд приходить до висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як зазначено вище, пунктами 5.1, 5.2 договору поруки, визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Враховуючі, що за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами) та встановлено самостійну відповідальність останнього за невиконання цього обов`язку, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо припинення поруки ОСОБА_2 по кожному черговому платежу, який виник більше як за три роки до звернення кредитора із даним позовом.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції висловленої Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 року за результатами розгляду справи №6-272цс16. Відповідно до якої у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки позивач звернувся до суду 03 лютого 2020 року, то порука за договором поруки № 312/23-1 від 08.12.2011 року була припинена щодо чергових прострочених платежів за період з 08 грудня 2011 року та процентів, нарахованих в цей період, що відповідає п. 5.2. договору поруки.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо стягнення всієї суми заборгованості в солідарному порядку з обох відповідачів (боржника та поручителя) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням ставок судового збору, передбачених ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму судового збору у розмірі 1899,87 грн. за подання позовної заяви та 121,05 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та розподілу судових витрат змінити, виклавши абзаци другий та четвертий рішення у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2233/23-312 від 08 грудня 2011 року, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 25844 грн 75 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 26250 грн 43 коп., а всього 52095 (п`ятдесят дві тисячі дев`яносто п`ять) грн 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1899,87 грн.»

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 121,05 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований

Повний текст постанови складений 03 лютого 2021 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян