465/6305/21
2-з/465/320/21
У Х В А Л А

12.08.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «УМ Факторинг», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

10 серпня 2021 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла заява позивача ОСОБА_1 в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення та зняття арештів з банківських рахунків ОСОБА_1 , накладених приватним виконавцем Меленчуком В.І. згідно виконавчого напису від 06.07.2021 року зареєстрованого в реєстрі №1766 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

Суддя, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, вважає її такою, що підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання заяви про забезпечення позову становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на 2021 рік складає 454 грн.

Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За пунктом 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Таким чином, виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Відповідно до статті 87 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відтак, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Враховуючи вищенаведене, до правовідносин, що виникають з приводу визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється і тому посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставними.

Крім того, частиною 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, як споживачів.

З системного аналізу положень цих законів вбачається, що Закону України «Про захист прав споживачів» чітко розмежовує, що від оплати судового збору звільняються споживачі - позивачі і лише у поданих ними позовах, що стосуються порушення їхніх прав як споживачів.

Посилання позивача на те, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» потребують обґрунтованості, оскільки, вирішити спір позивач просить на підставі відповідних норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат», а не Закону України «Про захист прав споживачів».

При вирішенні питання, щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору у цій справі, суду необхідні обґрунтовані доводи або документи, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

В даному випадку вказаного не встановлено.

Таким чином, до заяви про забезпечення позову позивачем не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору за її подання, що є порушенням вимог ч.5 ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч.10 ст.153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

Одночасно, суд роз`яснює, що після усунення недоліків, які слугували підставою для повернення заяви заявнику, останній не позбавлений можливості повторно звернутися до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.149-153, 353 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «УМ Факторинг», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - повернути заявнику.

Роз`яснити, що після усунення недоліків, які стали підставою для повернення заяви заявнику, останній не позбавлений можливості повторно звернутися до суду.

Копію ухвали суду направити заявнику - ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Гладишева Х.В.