БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/24/21
Справа № 356/365/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.11.2021 Березанський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Капшученко І. О.
за участю секретарів Харченко Ж. В., Бабінець Н. Г.
представника позивача ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глатекс", третя особа ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глатекс», третя особа ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу. Свою заяву обґрунтовував тим, що 09.08.2018 відповідно до наказу ТОВ «Глатекс» від 08.08.2018 № 5 позивач був прийнятий на посаду начальника охорони; дисциплінарних стягнень не мав. Наказом № 8 від 03.06.2020 був звільнений з роботи згідно п. 1 ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, вважає, що його звільнення з займаної посади проведене незаконно з наступних підстав. Так, з 13 по 22 травня 2020 року позивач хворів та перебував на лікарняному. 25.05.2020 своєчасно прибув на робоче місце, проте не зміг приступити до виконання службових обов`язків у зв`язку з блокуванням доступу до робочого місця. Цього ж дня позивач зустрівся з директорам товариства ОСОБА_2 , останній повідомив, що у зв`язку з карантином з 12.05.2020 позивач знаходиться у відпустці за власний рахунок, хоча у той день позивач відпрацював до 19 години і заяви про відпустку не писав. У зв`язку з послабленням карантинних заходів та відкриттям транспортного сполучення 01.06.2020 позивач вийшов на роботу, проте приступити до виконання своїх обов`язків не зміг. У той же день позивач повторно звернувся до директора, який повідомив останньому, щоб він написав заяву про звільнення по власному бажанню. У той же день позивач написав заяву, у якій просив у зв`язку з блокуванням доступу до роботи вирішити питання про звільнення. До заяви надав два листки непрацездатності, видані Березанською міською лікарнею. З 01.06.2020 позивач не працює. Відтак, вважає свої права порушеними, тому просить суд поновити його на посаді начальника охорони ТОВ «Глатекс» та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2020 до дня поновлення на роботі.
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 15.07.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
04.06.2021 через канцелярію суду позивач подав розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу від 31.05.2021, в якому середньоденну заробітну плату розрахував у розмірі 1 038,76 грн., виходячи з заробітної плати за останні два місяці роботи (березень в сумі 22 341,89 грн. + квітень в сумі 21 285,90 грн. = 43 627,79 грн.), розділеної на кількість робочих днів - 42 (березень 21 день + квітень 21 днів). Відтак, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2020 по 07.06.2021 (червень 2020 - 17, липень 2020 - 23, серпень 2020 - 20, вересень 2020 - 22, жовтень 2020 - 21, листопад 2020 - 21, грудень 2020 - 21, січень 2021 - 19, лютий 2021 - 20, березень 2021 - 22, квітень 2021 - 22, травень 2021 - 18, червень - 6), що становить 251 379,92 грн. (а.с.189).
Окрім того, в судовому засіданні 23.09.2021 представник позивача повторно подав розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу від 08.07.2021, аналогічний за своїм змістом до розрахунку, поданого позивачем 04.06.2021, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2020 по 07.06.2021 в сумі 251 379,92 грн. (а.с.199).
В судовому засіданні 29.11.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених вище підстав та повідомив, що згідно наказу від 17.07.2020 позивач працює на новій роботі у Державній установі "Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ." Просив поновити позивача на посаді, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 244 370 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.194).
Третя особа - ОСОБА_2 та його представник в судове засідання 29.11.2021 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.229-230).
Представник відповідача - ТОВ «Глатекс», в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, а саме поштою рекомендованими листами з повідомленнями, повістки надсилались за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка співпадає з адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. Конверти з повістками на 21.09.2020, 15.10.2020, 12.11.2020, 17.02.2021, 04.03.2021, 12.05.2021, 07.06.2021, 12.08.2021, 23.09.2021, 12.10.2021, 03.11.2021, 29.11.2021 повернулись з відміткою органів поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання»; конверти з судовими повістками на 30.03.2021 та 27.04.2021 вручені відповідачу, про що до суду повернулись відповідні поштові повідомлення. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, а також відзиву до суду не надходило (а.с.21-22,31,77-78,85-86,96-97,113,114,162-163,164-165,172-173,181-182,208-209,215-216,235-236).
Відповідно до пунктів 1, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, предстаника відповідача, третьої особи та його представника відповідно до ч.8 ст.128, ч. 2 ст. 211, п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд має право постановити заочне рішення за наявними в справі матеріалами відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин прийшов до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 5 від 08.08.2018 ОСОБА_1 на підставі його заяви був прийнятий на посаду начальника охорони ТОВ «Глатекс» з 09.08.2018, що підтверджується також трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 (а.с.2,125,126).
У відповідності до листків непрацездатності серії АДЮ № 991210 від 18.05.2020 та серії АДЮ № 822120 від 13.05.2020, в період з 13.05.2020 по 15.05.2020 та з 18.05.2020 по 22.05.2020 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні КНП «Березанська міська лікарня Березанської міської ради» (а.с.7).
Згідно з доповідними записками від 29.05.2020 та 03.06.2020, поданими бухгалтером ОСОБА_3 та інспектором з кадрів ОСОБА_4 , начальник охорони об`єкту ОСОБА_1 з 25.05.2020 по 29.05.2020 та з 02.06.2020 по 03.06.2020 був відсутній на робочому місці без поважної причини; заробітна плата за ці дні не нараховувалась; в табелі обліку робочого часу проставлені відповідні відмітки (а.с.118,119,129,130).
По факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин з 25.05.2020 по 28.05.2020 включно, 02.06.2020 та 03.06.2020 складено відповідні акти про відсутність працівника на робочому місці № 1/05-20 від 25.05.2020, № 2/05-20 від 26.05.2020, № 3/05-20 від 27.05.2020, № 5/05-20 від 28.05.2020, № 1/06-20 від 02.06.2020 та № 2/06-20 від 03.06.2020 (а.с.120-123,132-133).
Відповідно до табелів обліку за травень 2020 та червень 2020, ОСОБА_1 працював з 04.05.2020 по 08.05.2020 включно та 12.05.2020, в період з 13.05.2020 по 15.05.2020 включно та з 18.05.2020 по 22.05.2020 включно перебував на лікарняному, з 25.05.2020 по 29.05.2020, 02.06.2020 та 03.06.2020, - не з`явився (а.с.124,134).
01.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «Глатекс» ОСОБА_2 разом із заявою, в якій в зв`язку з блокуванням доступу до роботи та неможливістю виконувати посадові обов`язки начальника охорони просив вирішити питання про звільнення; до заяви додав листи непрацездатності № 991210, 822120; заява зареєстрована за вх. № 8 від 03.06.2020 (а.с.6,127).
Наказом ТОВ «Глатекс» № 8 від 03.06.2020 «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника охорони з 03.06.2020 за власним бажанням за п. 1 ст. 38 КЗпП України згідно поданої заяви (а.с.133).
Відповідно до довідки ТОВ «Глатекс» від 16.04.2021 № гл00-000001, ОСОБА_1 працював в товаристві з 09.08.2018 по 03.06.2020, його дохід за цей період склав 687 393,31 грн., в тому числі за квітень 2020 року сукупний дохід становить 26 690,56 грн., утримання - 5 404,66 грн., сума до виплати 21 285,90 грн., за травень 2020 року сукупний дохід - 12 653,28 грн., утримання - 2 967,39 грн., сума до виплати 9 685,89 грн., що підтверджується також випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.3-5,128).
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Так, за визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір є безстроковим, якщо укладається на невизначений строк.
Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України, серед яких, зокрема, згідно з пунктом 4 частини 1 вказаної статті, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
Так, частиною 1 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Отже, з аналізу вказаних вище положень випливає, що заява працівника про звільнення на підставі статті 38 КЗпП України повинна містити чітку вимогу про звільнення, яка однозначно свідчить про бажання працівника розірвати трудовий договір, а у випадку неможливості продовжувати роботу з визначених підстав - також вказівку на строк, у який працівник просить такиц договір розірвати.
Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
При цьому, за правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Таким чином, враховуючи вищевказане, суд вважає доведеним той факт, що ТОВ «Глатекс» як роботодавець незаконно звільнив позивача ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки заява позивача від 01.06.2020, зареєстрована в товаристві за вх. № 8 від 03.06.2020, не містить його вимоги про звільнення за власним бажанням, а також жодних вказівок на строк такого звільнення, відтак, не може бути підставою для розірвання трудового договору.
Доказів зворотного суду не надано.
Вирішуючи спір в частині вимог позивача про стягнення з ТОВ «Глатекс» середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
З аналізу норми частини 2 статті 235 КЗпП України випливає, що оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1ст.44 ЦПК України).
Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Так, 11.01.2021 та 12.10.2021 позивач та його представник звертались до суду з клопотаннями про відкладення судових засідань, призначених на 12.01.2021 та 12.10.2021, проте відповідних документів, підтверджуючих поважність причин неявки до суду, надано не було (а.с.79,210,214).
Крім того, в судовому засіданні 12.05.2021 судом оголошено перерву до 07.06.2021 для надіслання представником позивача копії поданого ним у засіданні розрахунку від 15.04.2021 іншим учасникам справи; вказана вимога суду виконана не була та відповідний розрахунок повернуто представнику позивача (а.с.154-157,166-167,193).
Розрахунок суми середнього заробітку з відповідним обґрунтуванням, а також доказами направлення учасникам справи, подано позивачем лише 04.06.2021, при чому, поданий розрахунок датовано 31.05.2021 (а.с.188-191).
У відповідності до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із завдань цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а розумність строків розгляду справи судом, у відповідності до п. 10 ч. 3 вказаної статті, є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.
У п. 116 рішення Європейського суду з прав людини 12.03.2009 року в справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів».
Враховуючи вказане, стороною позивача не було вжито належних заходів з метою оперативного розгляду справи, а вказані вище несумлінні дії мали наслідком затягування судового процесу з вини позивача, відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу понад один рік, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України.
Визначення розміру середньої заробітної плати, в тому числі, і у випадку вимушеного прогулу, здійснюється у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).
Так, як визначено абзацом 3 пункту 2, абзацом 1 пункту 8 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, а нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду (абз. 1-2 п. 2 Порядку).
При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі
суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та
умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі
за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за
певний період, враховуються у тому місяці, за який вони
нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення
сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком
відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт (абз. 6 п. 2 Порядку).
При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (п. 2 Порядку).
Враховуючи вказане, проаналізувавши надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку про їх помилковість та необхідність стягнення з ТОВ «Глатекс» як роботодавця на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2020 по 03.06.2021 (251 робочй день), виходячи з наступного розрахунку.
Так, враховуючи наявні в матеріалах справи відомості про проведені позивачу виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, а саме квітень 2020 року (21 відпрацьований робочий день) та травень 2020 року (6 відпрацьованих робочих днів), а також їх розмір (26 690,56 грн.+12 653,28 грн. = 39 343,84 грн.), середньоденна заробітна плата позивача становить 39 343,84 грн./27 днів = 1 457,18 грн.
При цьому, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За таких обставин, враховуючи межі пред`явлених позовних вимог, а також той факт, що в судовому засіданні представник позивача просив стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 244 370 грн., суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.06.2020 по 03.06.2021 (251 робочих дні), в розмірі, що не перевищує остаточно визначену стороною позивача, а саме 244 370 грн.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про поновлення на роботі.
Відтак, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за вимогу про поновлення на роботі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Крім того, з огляду на часткове задоволення вимог в частині стягнення середнього заробітку за час прогулу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 443,70 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-81, 83-84, 89, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 38, 232, 235 КЗпП України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника охорони Товариства з обмеженою відповідальністю "Глатекс".
В решті - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Суддя І. О. Капшученко