Головуючий суду 1 інстанції - Осіпенко Л.М.
Доповідач - Луганська В.Мю
Провадження № 22-ц/810/832/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кузьменко А.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 03 серпня 2021 року, ухваленого судом у складі судді Осіпенко Л.М.,

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 52_199 від 21 червня 2013 року. Кредит надавався в розмірі 290000,00 грн на 180 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 20 червня 2028 року для придбання майнових прав на об`єкт нерухомості за договором купівлі-продажу майнових прав. За користування кредитом позичальник зобов`язувався сплачувати банку відповідну плату в розмірі 16% річних. Згідно п. 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 1611,11 гривень та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.

У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки від 20 червня 2013 року з ОСОБА_2 . За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У зв`язку з невиконанням умов договору, станом на 27 травня 2017 року виникла заборгованість за договором, яка складає 417 621,50 гривень, у тому числі: борг за кредитом в розмірі 270 666,68 грн; відсотки за користування кредитом з 01 квітня 2015 року по 26 травня 2017 року в розмірі 100 024,59 грн; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по квітень 2017 року за прострочення сплати кредиту в сумі 15613,91 грн; інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по квітень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в сумі 25441,59 гривень; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01 серпня 2014 року по 26 травня 2017 року в розмірі 2370,85 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 серпня 2014 року по 26 травня 2017 року в розмірі 3503,88 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути на свою користь солідарно заборгованість за кредитним договором про іпотечний кредит №52_199 від 21 червня 2013 року станом на 27 травня 2017 року у сумі 417 621, 50 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6264,32 грн.

Заочним рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 07 вересня 2020 року заочне рішення Сватівського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2017 рокускасовано.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 03 серпня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит №52_199 від 21 червня 2013 року в розмірі 195 088,25 грн у тому числі: борг за кредитом в розмірі 54 777, 74 грн, відсотки за користування кредитом з 01 квітня 2015 року по 26 травня 2017 року в розмірі 93 380,28 грн, інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по квітень 2017 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 15 613,91 грн, інфляційні втрати банку з серпня 2014 року по квітень 2017 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 25 441,59 грн, три відсотка річних за прострочення сплати кредиту з 01 серпня 2014 року по 26 травня 2017 року в розмірі 2 370,85 грн, три відсотка річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01серпня 2014 року по 26 травня 2017 року в розмірі 3 503,88 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1463,16 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів по справі, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції рішення Сватівського районного суду Луганської області від 03 серпня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за строковим боргом по кредиту в сумі 215 888,94 грн та строковими процентами по кредиту в сумі 6 644,31 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що банком дотримано встановлений договором порядок дострокового повернення кредитних коштів шляхом направлення на останнє місце проживання відповідача ОСОБА_1 до м. Луганська, яке є населеним пунктом, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Вимога була направлена поштою, вид поштового відправлення «До запитання», листом з оголошеною цінністю, з описом вкладення та з повідомленням, та залишена на поштовому відділенні м. Сєвєродонецька для отримання відповідачем до рекомендацій УДППЗ «Укрпошта», викладених на веб-сайті УДППЗ «Украпошта у рубриці «Новини Сходу». Оскільки відповідачі не повідомили банк про зміну місця проживання, вимогу про дострокове повернення кредиту було направлено на адресу їх реєстрації. Пунктом 3.9.2 кредитного договору передбачено, якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення зобов`язання вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Письмова вимога, що була направлена на адресу відповідача ОСОБА_1 повернута поштою до банку 15 квітня 2017 року за № 784. Суд першої інстанції не перевірив повністю доводи позивача, не дослідив докази, які надані банком та не врахував усі обставини справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 , зазначив, що банком порушені умови договору про іпотечний кредит та положення ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», щодо обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували як факт направлення вимоги про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит так і її отримання відповідачем, у порядку та на умовах передбачених договором. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, про дату час та місце судового засідання повідомлені у визначеному законом порядку.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату час та місце судового засідання повідомлена у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які повідомлені про місце та час судового засідання у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивача рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за строковим боргом по кредиту в сумі 215888,94 грн та строковими процентами по кредиту в сумі 6 644,31 грн. Рішення суду в іншій частині позивачем не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення строкової заборгованості суд виходив з того, що умовами договору про іпотечний кредит передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів, однак банком не дотримано передбачені договором умови та положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться вимоги банку до позичальника про дострокове повернення всієї суми кредиту в сумі 270666,68 грн за договором про іпотечний кредит № 52_199 від 21 червня 2013 року та строкових відсотків в сумі 6644,31 грн, у зв`язку з невиконанням зобов`язань, проте позивачем не надано доказів, які б підтверджували як факт направлення вимоги про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит так і її отримання відповідачем, у порядку та на умовах передбачених договором.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам справи, виходячи з наступного.

21 червня 2013 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 52_199, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 290000, 00грн, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити проценти за його використання у розмірі 16 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Кредит надавався строком на 180 місяців з остаточним терміном повернення не пізніше 20 червня 2028 року для придбання майнових прав на об`єкт нерухомості за договором купівлі-продажу майнових прав.

Додатком № 1до договору про іпотечний кредит був затверджений графік платежів з погашення кредиту.

Додатками № 2 та № 3 від 21 червня 2013 року до договору про іпотечний кредит сторони погодили платежі за надані супутні послуги та тарифи з надання послуг АТ «Ощадбанк» з розрахунково-касового обслуговування клієнтів у національній валюті.

Згідно договору поруки від 21 червня 2013 року, укладеного між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язалась перед кредитором солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне в майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього.

Відповідно до умов договору поруки 21 червня 2013 року, поручитель ОСОБА_5 поручились солідарно в повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 21 червня 2013 року № 52_199.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 27 травня 2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за договором про іпотечний кредит від 21 червня 2013 року № 52_199 у розмірі 417 621, 50 грн, яка складається з: строкового боргу за кредитом - 215 888,94 грн; простроченого боргу за кредитом за період з 03 листопада 2014 року; строкових відсотків за користування кредитом з 01 квітня 2017року по 26 травня 2017року в розмірі 6 644, 31грн; прострочені відсотки по кредиту з 01 квітня 2015 року по 26 травня 2017 року у сумі 93380, 28 грн; інфляційні втрати банку з серпня 2014року по квітень 2017року за прострочення сплати кредиту в сумі 15613,91 грн; інфляційні втрати банку з серпня 2014року по квітень 2017року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в сумі 25441,59 грн; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01 серпня 2014року по 26 травня 2017року в розмірі 2370,85 грн; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 серпня 2014року по26 травня 2017 року в розмірі 3503,88 грн.

Згідно пункту 9.1 договору про іпотечний кредит від 21 червня 2013 року № 52_199 за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України і відшкодовують завдані збитки.

Відповідно до пункту 11.1.2 вказаного договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань - повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 (тридцять) років. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, якщо такі мали місце при виконанні договору.

Відповідно до пункту 10.1.2 договору поруки від 21 червня 2013 року до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань поручителя - повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 (тридцять) років.

13 березня 2017 року банком на адресу позичальника була направлена вимога про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит № 52_199 від 21 червня 2013 року, відповідно до якої останній мав повернути кредит протягом 30 днів після отримання листа від банку.

13 березня 2017 року на адресу поручителя також була направлена вимоги про дострокове повернення кредиту.

Направлені вимоги не були отримані позичальником та поручителями.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У відповідності до положень пункту 3.9.2 договору про іпотечний кредит від 21 червня 2013 року № 52_199 виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, відповідно до цього пункту договору є зміною терміну остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Сторони домовились, що вказана в цьому пункті зміна терміну, на який надано кредит, не є зміною банком в односторонньому порядку умов цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту договору строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, що зазначена у повідомленні про вручення поштового відправлення, або дата, зазначена на такому листі позичальником при отримані позичальником зазначеного листа особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення зобов`язання вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Кореспонденція, направлена банком на адресу: до запитання, боржнику ОСОБА_1 , не містить відомостей ані про її вручення адресатам, ані про причини невручення. Позивачем не надано належних, доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону № 1023-ХІІ у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». Лише з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюються Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10 червня 2017 року, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Враховуючи, що умовами вказаного вище кредитного договору передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів, проте банком не дотримано передбачені договором умови та положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 13 липня 2017 року, по справі 27 жовтня 2017 року було ухвалено заочне рішення, яке скасовано ухвалою Сватівського районного суду від 07 вересня 2020 року, оскаржуване рішення Сватівського районного суду постановлено 03 серпня 2021 року. Тобто на час ухвалення судового рішення прострочена сума заборгованості за кредитом, згідно розрахунку позивача, який не спростовано відповідачами, з 27 травня 2017 року по 03 серпня 2021 року складає 80555, 50 грн, прострочені проценти з 01 квітня 2017 року по 26 травня 2017 року складають 6 644, 31 грн.

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за період з 27 травня 2017 року по 03 серпня 2021 року (на день постановлення судом першої інстанції рішення) в сумі 80555, 50 грн ( 1611, 11 (щомісячний платіж)* 50 місяців = 80555, 50 грн) та відсотки з 01 квітня 2017 року по 26 травня 2017 року у розмірі 6644, 31 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що банком дотримано встановлений договором порядок дострокового повернення кредитних коштів не заслуговує на увагу, оскільки як зазначалося вище позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачами вимоги про дострокове повернення кредиту.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за тілом кредиту за період з 27 травня 2017 року по 03 серпня 2021 року в сумі 80555, 50 грн, відсотки з 01 квітня 2017 року по 26 травня 2017 року у розмірі 6644, 31 грн.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, скаржником за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 9396, 48 грн (т.с. 2 а.с.215). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 981, 00 грн з кожного

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, Луганський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 03 серпня 2021 року в оскаржуваній частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за строковим боргом по кредиту в сумі 215 888, 94 грн та строковими процентами по кредиту в сумі 6 644, 31 грн скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за строковим боргом по кредиту в сумі 215 888, 94 грн та строковими процентами по кредиту в сумі 6 644, 31 грн задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за тілом кредиту за період з 27 травня 2017 року по 03 серпня 2021 року в сумі 80 555, 50 грн, відсотки з 01 квітня 2017 року по 26 травня 2017 року у розмірі 6 644, 31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 093046 судові витрати по сплаті судового збору по 981, 00 грн з кожного.

В іншій оскаржуваній частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 02 грудня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова