Справа № 466/4962/18 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/3553/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , третіх осіб: ОСОБА_3 , державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Шебивовк О.О. про визнання права власності на спадкове майно, скасування свідоцтва про право на спадщину та реєстрації речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, покликається на те, що є рідною сестрою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , після смерті їхнього батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина. Їх батько заповіту не складав, а мати склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. 03 вересня 2003 року, за умовами якого спадкоємцем належного їй майна є донька - ОСОБА_2 . 26 вересня 2013 року державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Черник Н.С. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєстровано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загально площею 39.0 кв. м. разом із приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами; цегляний гараж літ. Ж, цегляний сарай літ. Д, цегляна вбиральня літ. З, металева огорожа № 1, металева хвіртка № 2. Зазначає, що після смерті матері залишилося ще інше спадкове майно, а саме: земельна ділянка по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0846 га, надана для обслуговування житлового будинку, та земельна ділянка, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, надана для садівництва. На її думку, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0846 га, надана для обслуговування житлового будинку, належала її матері, відтак вона успадкувала її за заповітом, однак відповідач не визнає її права на спадщину та вчиняє дії по оформленню на своє ім`я права власності на вищезазначену земельну ділянку, яка обтяжена будинком, що належить їй на праві власності. Зазначає, що відповідач позбавив її права на частку в спадковому майні після смерті батька, ОСОБА_4 , а саме на земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, надана для садівництва, в тому числі спадкування в порядку спадкової трансмісії після смерті її матері, ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, однак не оформила її. Крім того, на зазначеній земельній ділянці розміщений садовий будинок НОМЕР_1 , загальною площею 42.5 кв. м. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, спадкоємцем майна, що належало ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син, ОСОБА_1 - 1/2 частка у спадщині та його дружина, ОСОБА_5 , - 1/2 частка у спадщині, однак не зазначено ОСОБА_2 , як спадкоємиці за законом після смерті батька. Звертає увагу на те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року порушено вимоги ЦПК України, відтак, на її думку, таке підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, крім того, звернувся із заявою про прийняття спадщини через 8 років і 5 місяців після смерті батька, а не у шестимісячний строк, як того вимагає законодавство. З наведених підстав просить:

-визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-832 та реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в Державному реєстрі № 42143509 від 12.08.2015 року;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, надана для садівництва, в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки садового будинку АДРЕСА_2 , на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:000:1045 в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт стверджує, що вона та відповідач в шестимісячний строк не подавали до Другої Львівської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадщина, заяв про прийняття спадщини після смерті батька, однак відмовилися від своєї частки на користь матері, подавши відповідні заяви 17.11.2008 року та 27.11.2008 року. Зазначає, що її мати, ОСОБА_5 , 10.11.2000 року звернулася в Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, таким чином стала одноосібним власником земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області. Інформація про видачу їй свідоцтва про право на спадщину відсутня. Разом з тим, ОСОБА_1 , 07.11.2008 року подав заяву у Третю Львівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за законом, де зазначив спадковим майном земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області. Вказує, що ОСОБА_1 не був зареєстрованим та не проживав разом зі спадкодавцем у АДРЕСА_1 , а також не вчиняв жодних дій, які б свідчили про те, що він прийняв спадщину у передбачений законодавством шестимісячний строк. Таким чином існує спір про визнання права власності на вищезазначену земельну ділянку, а свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, на її думку, підлягає скасуванню, як таке, що видане з порушенням вимог законодавства. Апелянт зазначає, що власник, визначаючи юридичну долю збудованих на ній будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані, відтак при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані, тому, на її думку, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га призначена саме для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , загально площею 39.0 кв. м., який вона успадкувала в порядку спадкування за заповітом, що свідчить про те, що вона успадкувала і зазначену земельну ділянку. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності спору між сторонами, який підлягає вирішенню в судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 є рідною сестрою відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 , які є рідними братами позивачки.

З копії свідоцтв про народження ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що їх батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Копіями свідоцтв про смерть підтверджується, що батько сторін ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а їх мати, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті яких відкрилася спадщина на належне їм на день смерті майно.

З огляду на те, що батько сторін, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносини з приводу спадкування після його смерті регулюються нормами ЦК 1963 року, а оскільки матір сторін, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , то відносини сторін з приводу спадкування регулюються чинним законодавством, чинним ЦК України.

Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Частина 1 ст. 529 ЦК 1963 року передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Встановлено, що ОСОБА_4 заповіту не складав, а відтак спадкування після його смерті здійснюється за законом, і його спадкоємцями за законом була його дружина, ОСОБА_5 , та є діти, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа №831/2000 після смерті ОСОБА_4 була заведена Другою Львівською державною нотаріальною конторою 10.11.2000 року за заявою ОСОБА_5 , дружини померлого, поданою ІНФОРМАЦІЯ_5 .

27.11.2008 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 звернувся його син, ОСОБА_1 .

12.08.2015 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шебивовк О.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що спадкоємцями майна ОСОБА_4 є його син, ОСОБА_1 до 1/2 частки у спадщині та була його дружина, ОСОБА_5 до 1/2 частки у спадщині. Спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0.0581 га, яка надана для ведення садівництва, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області.

Тобто, виданим свідоцтвом про право на спадщину за законом підтверджується спадкування спірної земельної ділянки площею 0.0581 га, яка надана для ведення садівництва, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області в частині по 1/2 спадкоємцями, а саме, дружиною померлого ОСОБА_5 та сином, ОСОБА_1 .

Спадкоємці за законом, діти померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в 2008 році подали заяви до нотаріальної контори про те, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , на оформлення спадкових прав не претендують та в майбутньому претендувати не будуть, а також в суд по цьому питанню звертатись не будуть.

Тобто, подавши таку заяву, хоча і поза межами встановленого законом шестимісячного строку, позивачка ОСОБА_2 до 2018 року не заявляла про свої права на спадкування після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом тривалого часу не мала будь - яких претензій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки іншому спадкоємцю, що спростовує твердження позивачки про те, що відповідач ОСОБА_1 пробавив її права на спадкування частки у спадковому майні після смерті батька.

Крім цього, позивачка ОСОБА_2 не надала суду доказів прийняття нею спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як і не надала належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів про те, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину, тобто, не вчинив дій, які би свідчили про прийняття ним спадщини.

Колегія суддів враховує і те, що за життя матір сторін ОСОБА_5 , після смерті якої позивачка претендує на спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0.0581 га, цільове призначення якої ведення садівництва, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, не мала жодних претензій щодо спадкування 1/2 частини земельної ділянки їхнім сином, ОСОБА_1 , щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної земельної ділянки, не оспорювала таке в судовому порядку, а відтак не вважала порушеним її право на спадкування земельної ділянки в цілому і не претендувала на спадкування спірної земельної ділянки в цілому.

Слід зазначити і те, що дружина померлого ОСОБА_5 , подаючи Другій Львівській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом зазначила спадкоємцями дітей померлого, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підтвердивши їх право на спадкування за законом.

За вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що видачею ОСОБА_1 державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шебивовк О.О. 12.08.2015 року свідоцтва про право на спадщину за законом, права позивачки не були порушені, а відтак позовна вимога ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.08.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-832 та реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в Державному реєстрі № 42143509 від 12.08.2015 року, не підлягають до задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до спадкового майна після смерті матері сторін, ОСОБА_5 належить: житловий будинок в АДРЕСА_1 , земельна ділянка по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, 1/2 частка земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення садівництва.

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 06.09.2013 року ОСОБА_2 , підтверджується, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_2 , спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ні складений ОСОБА_5 заповіт, ні видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.09.2013 року, не оспорювалися.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Стаття 1222 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи ( ст. 1220 ЦК).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки заповітом не охоплено всієї спадщини після смерті ОСОБА_5 , а саме, щодо належних на праві власності ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення садівництва, то спадкування на це майно здійснюється за законом і право на спадкування мають особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

А відтак, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є її діти, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Зі спадкової справи №803/2012, заведеної 20.11.2012 року після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_1 , який зазначив спадковим майном, на яке він претендує, земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення садівництва, а також ОСОБА_2 , яка зазначила спадковим майном лише земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку.

Інший син спадкодавця, ОСОБА_3 , заявою від 27.11.2012 року відмовився від прийняття спадщини.

А відтак, до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_5 належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , між якими безспірно існує спір з приводу спадкування належного до спадкування майна, що спростовує висновки суду першої інстанції про відсутність спору і можливість оформлення спадкових прав в позасудовому порядку.

Щодо спадкування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, що належала спадкодавцю ОСОБА_5 на день її смерті на праві власності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Частина 1 ст. 377 ЦК України передбачає, що до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель і споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір присадибної земельної ділянки (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в містах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0.10 га (п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) до фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 та ч. 3 статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на яких вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до роз`яснень п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення ст. 1225 УК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі і споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або у користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому законом порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель і споруд.

До такого висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц, провадження №61-29813 сво 18.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом апеляційної інстанції безспірно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 претендує на спадкування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку,мотивуючи тим, що житловий будинок і земельна ділянка, як окремі складові спадкового майна, спадкуються кожне за своїми правилами: будинок - за заповітом, а земельна ділянка - за законом, і оскільки він та позивачка ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом, спірна земельна ділянка повинна спадкуватися ними в рівних частках.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 не визнає право ОСОБА_2 на набуття спірної земельної ділянки в цілому у власність позивачки в порядку спадкування за законом, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Колегія суддів, встановивши фактичні обставини справи, ту обставину, що ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі заповіту, складеного ОСОБА_5 03.09.2003 року на користь ОСОБА_2 , за яким ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , враховуючи волю спадкодавця та відсутність заповіту з приводу розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, що належала спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки - обслуговування житлового будинку, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці знаходиться успадкований позивачкою житловий будинок, інші будівлі і споруди, а земельна ділянка площею 0.0846 га призначена саме для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, власником яких є позивачка.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про те, що спадкоємцями майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , були його дружина, ОСОБА_5 та син спадкодавця, ОСОБА_1 , які в рівних частках успадкували земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, з цільовим призначенням для садівництва, то позовна вимога ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері, підлягає до часткового задоволення і за позивачкою слід визнати право власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, що надана для садівництва, в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а інша 1/4 частка цієї земельної ділянки підлягає спадкуванню ОСОБА_1 , який прийняв спадщину у встановлений законом строк, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Оскільки позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження належності ОСОБА_5 на праві власності садового будинку АДРЕСА_2 , на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:000:1045, будівництва саме ОСОБА_5 садового будинку, а відтак такий не може бути віднесений до спадкового майна, а тому не підлягає спадкуванню після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За вищенаведеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального прав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :11:003:0040, загальною площею 0,0846 га, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:1045, площею 0,0581 га, що розташована в КСТ «Жайворонок» на території Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, надана для садівництва, в порядку спадкування за законом, після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19.08.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.