Справа № 468/472/21-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем України

03.08.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Хижняк К.А., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог в позові вказала, що 06.06.1992 року зареєстровала шлюб з відповідачем, який 20.12.2020 року було розірвано. За час перебування шлюбу ними було приватизовано житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому вони проживають до теперішнього часу. Уповноваженим власником будинку був визначений відповідач і свідоцтво на житло було оформлено на його ім`я. На теперішній час між сторонами виникла суперечка з приводу права власності на будинок. Позивач має намір виділити свою частку будинку в натурі для облаштування окремої квартири. На думку позивача вищевказаний будинок належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки його було нажито за час перебування у шлюбі. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.04.2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 ; копію свідоцтва про право власності нажитло від 11.03.1994 року; звіт про оцінку житлового будинку; копію інформаційної довідки №248907652 від 19.03.2021 року; копію довідки КП "Баштанське РБТІ" за №62 від 02.04.2021), суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

При цьому, судом встановлено, що з 06.06.1992 року до 29.12.2020 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу, а саме, 11.03.1994 року відповідач ОСОБА_2 приватизував житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.5).

Позивач бажає поділити спільне нерухоме майно, проте сторони не можуть досягти згоди щодо порядку такого поділу.

Оскільки спірне майно набуте у 1994 році, а тому питання щодо його правового статусу регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (чинного на час придбання майна).

Так, згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Така правова позиція сформована Верховним Судом та викладена в постановах від 24 травня 2019 року у справі № 360/303/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 648/2988/16-ц, від 14 листопада 2019 року у справі №570/4823/15-ц.

В ході розгляду справи відповідач не оспорював ту обставину, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Вказана обставина також знайшла своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України та п. 25 постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема щодо неподільних речей, необхідна обов`язкова згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Тому, з врахуванням встановлених обставин, відсутності доказів можливості поділу будинку в натурі відповідно до часток його співвласників, відсутності передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку спірного будинку.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 908 грн.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 454 грн. 00 коп.

З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 11.03.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 03.08.2021 року.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_3 );

Відповідач:

ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідент. номер невідомий).

СУДДЯ: