Справа № 159/4348/20
Провадження № 2/159/72/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: ОСОБА_2

про знесення самочинного будівництва

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.12) просив зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинне будівництво, а саме магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 04, покликаючись на здійснення будівництва без відповідного дозволу та з порушенням будівельних норм, внаслідок чого позивачу спричинена шкода.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . У період з 11-26 серпня 2020 року відповідачем розпочато самочинні будівельні роботи по реконструкції суміжного приміщення, розташованого в тому ж житловому будинку, під час якого здійснено втручання у несучі конструкції будинку без призупинення його експлуатації. Інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт, а також відомості про клас будівництва в доступному для огляду місці не встановлена. Будівництво здійснюється на земельній ділянці не відведеній для цієї мети. Забудова перешкоджає входу в підвальне приміщення, співвласником якого він є.

Окрім того, у 2002-2003 роках попередньому власнику магазину інспекцією ДБК заборонено проводити будівельні роботи до виготовлення та погодження у встановленому порядку проектної документації. Умови будівництва з ним не узгоджені, тому має місце самочинне будівництво, яке порушує його права, тому просить зобов`язати відповідача знести магазин за власний рахунок.

Стислий виклад заперечень відповідача.

У відзиві на позов (а.с.89-93) відповідач ОСОБА_2 зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2012 року є власником приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 та з січня 2019 року власником призначеної для обслуговування магазину земельної ділянки площею 151 кв.м.

Реконструкція приміщення проводиться на підставі декларації про початок будівельних робіт від 11.09.2015 року за № ВЛ19, за письмової згоди позивача, яка наявна в матеріалах проектної документації та з дотриманням визначених для об`єктів ІІІ категорії складності будівельних норм і правил.

Самочинність проведення будівельних робіт була предметом перевірки в межах кримінального провадження №0000185 від 20.08.2020 року, розпочатого за заявою позивача за ознаками ст.356 КК України, яке постановою уповноваженої особи Ковельського РУП від 22.09.2020 року закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення у зв`язку із наявністю правовстановлюючих та дозвільних документів.

Звертає увагу суду на те, що дії попереднього власника магазину не стосуються цього спору та були предметом перевірки під час розгляду справи №2-42/09.

Щодо обмеження прав позивача як землекористувача, то просив врахувати те, що останній самочинно здійснив добудову до своєї квартири, внаслідок чого зменшив площу земельної ділянки.

Окрім того позивач не довів належними доказами порушення його права та завдання йому шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позову відповідач просив відмовити, зазначивши орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 гривень.

Рух справи в суді.

Провадження у справі відкрито 15.10.2020 року, визначено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду 22.03.2021 року.

Під час підготовчого провадження ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » знаходиться в багатоквартирному будинку, внаслідок самочинно проведених будівельних робіт попереднім власником магазину ОСОБА_3 були порушені конструктивні елементи загальної будівлі, зокрема зруйнована несуча стіна та три з`єднувальні арматурні пояси, внаслідок чого його квартира зазнала пошкоджень. Згодом ОСОБА_3 продала приміщення магазину відповідачу ОСОБА_2 . Останній у серпні 2020 року знову розпочав будівельні роботи, зніс частину будівлі, заливає новий фундамент, всупереч висновків попередніх експертиз не вживає заходів для забезпечення стійкості усієї споруди, що призводить до подальшої руйнації його квартири.

За клопотанням позивача судом вжиті заходи для витребування доказів та забезпечено право останнього скористатись професійною правничою допомогою.

В судові засідання, призначені судом в період з 13.04.2021 року по 11.08.2021 року позивач не з`явився, покликаючись у письмових заявах на незадовільний стан здоров`я та відсутність представника.

Суд, керуючись приписами ч.3 ст.223 ЦПК, з урахуванням розумних строків розгляду справи та процесуальної поведінки позивача, розглянув справу у його відсутності на підставі поданих сторонами письмових доказів.

В ході судового розгляду справи представник відповідача адвокат Дзивульська Л.В. проти задоволення позову заперечила з мотивів його безпідставності, просила врахувати відсутність ознак самочинного будівництва та порушень прав позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру прав від 01.11.2010 року № 27834629 ( а.с.144 т.2), до якої ним проведена добудова (а.с.116-117 т.1).

Власником суміжного приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15.03.2012 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2014 року №22490503 є відповідач ОСОБА_2 (а.с.94-97 т.1).

Рішенням Ковельської міської ради від 23.08.2012 року №27/25 припинено дію договору оренди земельної ділянки укладеного з ОСОБА_3 та надано в порядку переоформлення право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 151 кв.м. по АДРЕСА_1 для розміщення власного приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Право оренди даної земельної ділянки з кадастровим номером :08:009:0020 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі зареєстровано за ОСОБА_2 26.02.2018 року ( а.с.99-100).

На підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2019 року укладеного між Ковельською міською радою та ОСОБА_2 , останній придбав дану земельну ділянку у приватну власність (а.с. 101-103 т.1).

Суміжним землекористувачем є ОСОБА_1 (а.с.106, т.1).

11.09.2015 року Управлінням ДАБІ у Волинській області за № ВЛ19 зареєстровано подану ОСОБА_2 . Декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція приміщення магазину «Контакт» по вул.Незалежності, 166 в м.Ковелі», зокрема у Декларації визначено, що об`єкт відноситься до ІІІ категорії складності, технічний нагляд здійснює сертифікований інженер, проектна документація розроблена приватним підприємцем ОСОБА_4 , який діє на підставі ліцензії серії АВ556340 від 04.01.2011 року (а.с.109-110 т.1).

Проект реконструкції містить дані про здійснення будівництва на відведеній для цього земельній ділянці, відповідно до виданих відділом містобудування та архітектури Ковельської міської ради №22.22/125 від 21.08.2015 року «Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки» (а.с.17-18 т.2), за нотаріально засвідченої згоди позивача ОСОБА_1 (а.с. 19 т.2).

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №62/з від 13.04.2021 року розроблена проектно-технічна документація по реконструкції приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва чинних на території України ( а.с.157-163 т.2).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У цій справі позивач покликається на порушення його права власності самочинним будівництвом.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

За змістом статті 376 ЦК України, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, а також неодноразово була підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц (провадження № 61-663св18), від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц (провадження № 61-30914св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц (провадження № 61-13076св19), від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц (провадження № 61-40353св18).

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

У постанові від 16 квітня 2021 року у справі №159/2410/19 Верховний Суд висловив позицію, згідно якої «суди розглядаючи позови про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень ст.376 ЦК мають встановлювати чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотнім відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотнім порушенням будівельних норм і правил, допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснює будівництво, відмовляється від такої перебудови».

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідачем на підтвердження правомірності будівництва надані суду правовстановлюючі документи на об`єкт реконструкції та земельну ділянку, на якій здійснюється будівництво, а також дозвільні документи на проведення будівельних робіт, які відповідають будівельним нормам та правилам, а також згоду позивача на реконструкцію магазину.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що в діях відповідача наявні ознаки самочинного будівництва, і таке будівництво порушує його права як власника. Окрім того не доведено існування зазначених у рішенні обставини, які б слугували підставою для знесення нерухомого майна.

Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні позову відмовлено, тому сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом та із заявою про забезпечення позову судовий збір залишається за ним.

Представником відповідача адвокатом Дзивульською Л.В. подано клопотання про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 гривень.

При вирішенні даного питання суд керується наступним.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі відмови в позові на позивача (п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов відповідач заявив про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 гривень.

Саме такі витрати фактично поніс відповідач ОСОБА_2 , сплативши адвокату згідно квитанції від 22.10.2020 року обумовлений в договорі про надання правничої допомоги від 22.10.2020 року гонорар.

Згідно розрахунку вартості послуг вартість однієї години роботи адвоката становить 1013,50 гривень. Адвокатом витрачено три години на ознайомлення з матеріалами позовної заяви та консультацію щодо правової позиції, півгодини для роз`яснення прав та обов`язків відповідача, три години на підготовку відзиву та збір доказів, гонорар за представництво в суді незалежно від кількості судових засідань визнано на рівні 5500 гривень.

З огляду на предмет спору, обсяг наданих стороною відповідача доказів, тривалість розгляду справи, процесуальну поведінку сторін, зазначені витрати є співмірними із складністю справи та були необхідними для належного захисту відповідача, тому в повному обсязі підлягають стягненню з позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 133-137, 141, 263-265 ЦПК України, статтями 15, 376 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Волинського апеляційного суду безпосередньо або через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 13 серпня 2021 року.

ГоловуючийТ. В. Денисюк