Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1112/20 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/1112/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області, третя особа: Радомишльське відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області, про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області (далі - Радомишльське відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області та Головного управління національної поліції в Житомирській області (надалі - ГУНП в Житомирській області). Просив стягнути з ГУНП в Житомирській області на свою користь у рахунок компенсації моральної шкоди 300 000 грн. Вимоги обґрунтовував тим, що, що в кінці травня на початку червня 2020 року стосовно його родини працівниками Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області проводилися перевірки та оперативні заходи щодо нанесення тілесних ушкоджень членами його родини (родини адвоката) бабусі ОСОБА_2 . Зазначені відомості не підтвердилися, але ОСОБА_2 та члени його родини обурені втручанням Радомишльським відділенням поліції Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області в їх особисте життя. ОСОБА_2 до поліції не зверталася. Неправомірні дії Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області, які виразилися у безпідставному порушенні перевірки та проведенні оперативних заходів, потягли за собою порушення нормального режиму роботи адвоката України та відпочинку ОСОБА_1 , змусили витрачати вільний час та кошти на захист порушених прав, внаслідок чого йому спричинена моральна шкода.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2020 року Радомишльське відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки зазначена установа не має статусу юридичної особи (а.с.17)

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Головного управління національної поліції в Житомирській області на його користь у рахунок компенсації моральної шкоди 300 000 грн. та вирішити питання судового збору. Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що Радомишльське відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області порушило права родини ОСОБА_1 (особисті права) під час проведення перевірок та оперативних заходів, чим завдано моральної шкоди, яка повинна відшкодуватися на підставі статей 23, 1167, 1172 ЦК України, а не Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також наголошується на тому, що він є адвокатом України та відповідно до пунктів 3,6 частини першої ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів та слідчих дій можуть проводитися виключно з дозволу суду, а життя, здоров`я, честь і гідність адвоката та членів його сім`ї, їх майно перебувають під охороною держави. Посягання на них тягнуть відповідальність передбачену законом.

Відповідач та третя особа без самостійних вимог правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що в кінці травня на початку червня 2020 року працівниками Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області відносно родини ОСОБА_1 проводилися перевірки та оперативні заходи щодо нанесення членами родини адвоката ОСОБА_1 тілесних ушкоджень його бабусі ОСОБА_2 .

Із матеріалів перевірки № 715 за зверненням, зареєстрованим 26 травня 2020 року в журналі єдиного обліку Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області за №2351, слідує, що ОСОБА_3 повідомила органи поліції про те, що в АДРЕСА_1 , проживає одинока пенсіонерка ОСОБА_2 . У день звернення заявник побачила останню на вулиці із синцем на обличчі. Зі слів ОСОБА_2 її кілька днів тому побили родичі та відібрали гроші. На вигляд ОСОБА_2 перебувала у хворобливому психологічному стані, не впізнавала людей та не орієнтувалася у часі.

01 червня 2020 року ДОП Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області Пустовойт І.М. відібрав пояснення у ОСОБА_4 , який згідно з нотаріально посвідченою довіреністю від 17 лютого 2013 року є представником ОСОБА_2 . Довіреність зберігає чинність протягом десяти років. У своїх поясненнях ОСОБА_4 по суті заяви ОСОБА_3 пояснив, що відомості, викладені у зверненні ОСОБА_3 , є неправдивими. Жодних

тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не наносилося та не було. На його погляд, дана заява написана у зв`язку з помстою його сім`ї та особистою неприязністю ОСОБА_3 (а.с.36).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується також на підставі статті 1174 ЦК України.

Так, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги про відшкодування моральної шкоди неправомірними діями працівників Радомишльського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області, які виразилася у тривалому і безпідставному твердженні працівниками поліції про протиправність дій позивача та його родини, чим порушено нормальний режим його роботи і відпочинку, а також змусили витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права, в тому числі і на звернення до суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, правильно виходив із того, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Враховуючи те, що під час розгляду справи позивачем не було доведено суду наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності дій її заподіювача (визнання незаконними дій працівників Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області), наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, а також не зазначив чим він керувався при розрахунку завданої йому моральної шкоди, обґрунтованим є висновок суду першої інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

Посилання позивача на пункти 3, 6 частини першої ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», які передбачають, що проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів та слідчих дій можуть проводитися виключно з дозволу суду, а життя, здоров`я, честь і гідність адвоката та членів його сім`ї, їх майно перебувають під охороною держави є помилковим, оскільки перевірка обставин, які містить звернення ОСОБА_3 , не пов`язана із здійсненням ОСОБА_1 адвокатської діяльності. Окрім того, матеріали перевірки № 715 за зверненням ОСОБА_3 не містять перевірочних дій відносно ОСОБА_1 . Перевірка звернення ОСОБА_3 не носила тривалого характеру та фактично полягала у відібранні пояснення у ОСОБА_4 та проводилася поза межами кримінального провадження, на підставі та в межах повноважень, передбачених ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію». Протиправність дій працівників поліції не доведено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильність висновків місцевого суду по суті спору, а тому залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 08 лютого 2021 року.