КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року

м. Київ

справа №376/2251/19

провадження № 22-ц/824/13915/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Державна казначейська служба України

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області - Юлії Кшемінської

на рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 квітня 2021 року у складі судді Таранчук В.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Київській області, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів на його користь 7 315,11 грн матеріальної шкоди та 120 000 грн моральної шкоди.

Зазначав, що 18 грудня 2017 року наказом ГУ НП в Київській області його звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 25 грудня 2017 року на підставі Свідоцтва про хворобу від 12 грудня 2017 року № 24/М/3в, яким встановлено, що захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності актом огляду МСЕК від 28 грудня 2017 року № 1026567 та від 13 березня 2018 року № 1026630.

Вказував, що 10 квітня 2018 року звернувся до начальника ГУ НП в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності та надав всі передбачені документи.

Посилався на те, що листом від 10 липня 2018 року його повідомлено, що згідно з протоколом засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 03 липня 2018 року № 17 матеріали позивача подано до Головного управління, проте у виплаті відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем не надано повного переліку документів, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги, що затверджені наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №810/4253/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, прийняте на засіданні 03 липня 2018 року згідно з протоколом № 17.

Визнано протиправним і скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Київській області від 03 липня 2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині цього рішення.

Зауважував, що 24 травня 2019 року на засіданні комісії Головним управлінням Національної поліції в Київській області йому повторно відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих самих підстав, тобто без урахування висновків Київського окружного адміністративного суду.

Зазначав, що через переживання, моральні страждання у нього погіршився стан здоров`я, через що він потрапив до лікарні. За час лікування на купівлю лікарських препаратів ним було витрачено 7 315,11 грн, що вважає матеріальним збитком.

Також, позивач указував, що йому завдано і моральної шкоди, яка полягає у завданні душевних переживань та страждань внаслідок погіршення його стану здоров`я порушення його прав, яку він оцінює, з урахуванням проведення обстежень, досліджень та лікування, у 120 000 грн.

На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 7 315,11 грн на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 120 000 грн на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 18 серпня 2021 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області - Кшемінська Ю. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позову без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, ухвалив рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з неповним з`ясуванням обставин справи.

Вказує, що позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського у зв`язку з тим, що ним не надано повного переліку документів, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги, що затверджені наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4.

Зазначає, що Головним управлінням подано апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №810/4253/18, а отже є не зрозумілим якими саме діями Головне управління спричинило позивачу моральну та майнову шкоду, оскільки на даний час очікується розгляд справи в апеляційній інстанції.

Уважає, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не надано доказів, з чого позивач виходив при оцінюванні шкоди.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини свідчать про надмірну тривалість у справі та порушення прав ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що призвела до його моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів виконати їх посадові обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані.

Розмір моральної шкоди у сумі 120 000 грн судом визначений з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Проте, колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 18 грудня 2017 року позивача ОСОБА_1 наказом ГУ НП в Київської області звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 25 грудня 2017 року на підставі Свідоцтва про хворобу від 12 грудня 2017 року № 24/М/3в, яким встановлено, що захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивачу встановлено ІІ групу інвалідності актом огляду МСЕК від 28 грудня 2017 року № 1026567 та від 13 березня 2018 року № 1026630).

10 квітня 2018 року позивач звернувся до начальника ГУ НП в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом від 10 липня 2018 року (а.с. 16) позивача повідомлено, що згідно з протоколом засідання комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 03 липня 2018 року № 17 матеріали позивача подано до Головного управління, проте у виплаті відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем не надано повного переліку документів, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги, що затверджені наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №810/4253/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, прийняте на засіданні 03 липня 2018 року згідно з протоколом № 17.

Визнано протиправним і скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Київській області від 03 липня 2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині цього рішення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Протоколу засідання комісії №10 від 24 травня 2019 року Головне управління Національної поліції в Київській області повторно відмовило позивачеві у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав ненадання ОСОБА_1 повного переліку документів, визначених п.п. 2 та п.п. 6 п. 5 Розділу ІІІ Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, що затверджені Наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4, а саме: травма 2015 року, яка зазначена в діагнозі МСЕК не підтверджена актами форми Н-1 та Н-5, відсутня довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до повторного огляду до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ №1026630 від 13 березня 2018 року (а.с.36-37).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що через переживання, моральні страждання у нього погіршився стан здоров`я, через що він потрапив до лікарні. За час лікування на купівлю лікарських препаратів ним було витрачено суму у розмірі 7 315,11 грн, яку він вважає матеріальним збитком.

Окрім того, позивач послався на те, що відчув гостре почуття несправедливості через нездатність держави в особі Головного управління Національної поліції в Київській області захистити його права, що змусило його відчути власну незахищеність в сучасних реаліях, відчуття пригніченості та непотрібності державі завдали душевних страждань та моральної шкоди, яку позивач оцінив у 120 000 грн.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності вказаних умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Вказаний висновок відповідає висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 березня 2019 року у справі №916/1423/17 (ЄДРСРУ № 87527961) правовій позиції.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 554/7349/17).

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Судом установлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №810/4253/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення комісії Головного управління Національної поліції в Київській області з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського в частині відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, прийняте на засіданні 03 липня 2018 року згідно з протоколом № 17.

Визнано протиправним і скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Київській області від 03 липня 2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, з урахуванням висновків суду, наведених у мотивувальній частині цього рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, протоколом засідання комісії №10 від 24 травня 2019 року Головне управління Національної поліції в Київській області повторно відмовило позивачеві у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав ненадання ОСОБА_1 повного переліку документів, визначених п.п. 2 та п.п. 6 п. 5 Розділу ІІІ Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, що затверджені Наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4, а саме: травма 2015 року, яка зазначена в діагнозі МСЕК не підтверджена актами форми Н-1 та Н-5, відсутня довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках до повторного огляду до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ №1026630 від 13 березня 2018 року.

Тобто після ухвалення рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №810/4253/18 позивачеві було повторно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

Матеріалами справи встановлено, що друга відмова у виплаті одноразової грошової допомоги, викладена у протоколі засідання комісії №10 від 24 травня 2019 року, в рамках адміністративного судочинства ОСОБА_1 не оскаржувалась, протиправною не визнавалась.

Отже, позивачем не доведено неправомірності дій відповідача, які полягають у відмові в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, докази наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача та, як наслідок, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою у матеріалах справи відсутні.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного та встановивши, що позивач не надав докази на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статті 81 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Таким чином, суд першої інстанції на вказані обставини та норми закону уваги не звернув, не дослідив та не надав належної оцінки обставинам повторної відмови позивачеві у виплаті одноразової грошової допомоги після ухвалення рішення Київським окружним адміністративним судом від 20 грудня 2018 року у справі №810/4253/18, не встановив наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та моральною шкодою, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області - Юлії Кшемінської - задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 квітня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями посадових осіб Головного управління Національної поліції в Київській області - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна