Справа № 462/7520/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 97675,00 грн., покликаючись на те, що 02.12.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_2 отримав у власність грошові кошти, а саме 98175,00 грн, що підтверджується розпискою від 02.12.2019, виданої відповідачем в момент отримання коштів. За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму коштів в термін до 31.12.2019. Проте, 20.09.2020 відповідач повернув йому лише частину суми боргу в розмірі 500,00 грн. На його неодноразові вимоги про повернення грошових коштів відповідач жодним чином не реагує та неправомірно ухиляється від повернення боргу. За цих обставин, покликаючись на ст. 1049, 1046, 207, 527, 525, 612 ЦК України, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16.12.2020 справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 02.12.2019 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у позику кошти в розмірі 98175,00 грн., які зобов`язувався повернути до 31.12.2019.

Як стверджує позивач, всупереч умов договору позики відповідач 20.09.2020 повернув йому лише частину боргу в розмірі 500,00 грн.

Таким чином, у зазначений строк відповідач взятих на себе зобов`язань за договором позики в повному обсязі не виконав, грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відтак, враховуючи те, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги ту обставину, що відповідачем не спростовано, що ним позивачу було сплачено більшу суму боргу за договором позики від 02.12.2019 або він виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики у повному обсязі, з врахуванням того, що ОСОБА_1 просить стягнути суму позики, з врахування частини сплаченого боргу в розмірі 500,00 грн., тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача боргу за договором позики в сумі (98175,00 500) 97675,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки розмір боргу підтверджується розпискою, визначений розпискою строк для повернення позики закінчився, а наявність в позивача оригіналу боргової розписки свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення всієї суми грошових коштів.

Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 97675 /дев"яносто сім тисяч шістсот сімдесят п"ять) гривень 00 копійок.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 976 гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: