Справа № 183/2455/21
№ 2/183/2508/21
30 листопада 2021 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання Гончарової С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року належить будинок АДРЕСА_1 . На момент купівлі будинку в ньому була зареєстрована тільки продавець ОСОБА_3 та її чоловік, які після продажу будинку були зняті з реєстрації. У 2020 році йому стало відомо, що в будинку зареєстрована відповідач, яка є чужою людиною. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права як власника будинку, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Місцезнаходження відповідача невідоме. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2021 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
У судове засідання позивач та його представник - адвокат Михалевич Л.Ф. не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлені своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З урахуванням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є дата складання повного судового рішення - 30 листопада 2021 року.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 30 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу будинку, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А., відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у приватну власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6-7).
Право власності на вказаний будинок зареєстровано 30 липня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8).
На момент укладання договору купівлі-продажу в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 , неповнолітні та малолітні діти не зареєстровані та не проживають, що підтверджується фотокопією довідки виданої виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1330. Фотокопія довідки засвідчена 19 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А. з архівного примірника документа.
Після придбання вищезазначеного будинку позивач зареєструвався у ньому разом із своєю дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується копією довідки від 08 серпня 2013 року за вих.№ 1383, виданою виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Інших зареєстрованих осіб в будинку немає.
Згідно довідки Орлівщинського старостинського округу №3 Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 341 від 01 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).
З акту складеного 01 березня 2021 року депутатом Піщанської сільської ради в присутності сусідів вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але не проживає в ньому з 2013 року (а.с.12).
При вирішенні справи суд керується наступними нормами права, які регулюють спірні правовідносини.
У відповідності до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст.319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст.319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не проживає з ним у спірному будинку, не була пов`язана з ним спільним побутом та не вела спільне господарство.
Враховуючи викладене, застосуванню підлягають положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житловий будинок від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.
Також суд враховує, що право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірним житлом (найм, оренда, позичка, тощо) не вчинялись. Інших передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено.
З огляду на те, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважних причин не проживає по місцю реєстрації, також, що її реєстрація у квартирі впливає на права та інтереси позивача, зокрема і щодо сплати комунальних послуг, наявність перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено і підписано 30 листопада 2021 року .

Суддя Оладенко О.С.