ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/1116/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання - Проценко Я.Б.,

за участі

представника заявника Ключник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2021 до Дарницького районного суду від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ключник А.В. надійшла заява про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-1313/12, виданий 17.01.2014р. Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007р. у розмірі 5 588 783,94 грн, заінтересовані особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Росвен Інвест Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована наступним. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24.04.2013р. задоволено позов Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007 року. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 8 655 441, 29 грн.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.06.2013р. задоволені апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 : відмовлено банку в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як з поручителя, стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Банк «Фінанси та кредит"5 588 783,94 грн.

З метою виконання вказаного рішення Дарницьким районним судом м.Києва 17.01.2014р. виданий виконавчий лист №2-1313/12, надалі- виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007р. у розмірі 5 588 783,94 грн.

22.03.2019р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та TOB «Роевен Інвест Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги. Згідно із п. 40 Додатку №1 до договору «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами», до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007. Таким чином, TOB «Роевен Інвест Україна» 22.03.2019р. набуло право вимоги до боржника за кредитним договором.

28.09.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав вимоги №11803706. Відповідно до п.п.1, 1.1., 2 договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає новому кредитору належне кредитору право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007. Отже, новим кредитором за кредитним договором з 28.09.2021р. став ОСОБА_2

04.10.2021р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про врегулювання питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39, укладеним 09.07.2007. 14.10.2021р. Боржником було сплачено ОСОБА_2 „ як новому кредитору, кошти у розмірі 300 000,00 грн., на підтвердження чого останнім було надано розписку. Отже, за домовленістю сторін зобов`язання Боржника за кредитним договором припинилося 14.10.2021р., внаслідок виконання останнім умов договору про врегулювання питання щодо погашення заборгованості.

Наразі ані стягувач, ані жоден із заінтересованих сторін у цій справі не подали заяви про заміну стягувача у виконавчому документі та не повідомили Відділ примусового, виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про виконання Боржником зобов`язання за кредитним договором. Таким чином, оскільки зобов`язання Боржника щодо повернення заборгованості за кредитним договором припинилося 14.10.2021р. за домовленістю сторін, то виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву з підстав, заявлених у ній, просила задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомленими належним чином.

Суд, вислухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив наступні правовідносини.

Судом встановлено, що Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 24.04.2013р. задоволено позов Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007 року. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 8 655 441, 29 грн.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 26.06.2013р. задоволені апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 : відмовлено банку в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як з поручителя, стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Банк «Фінанси та кредит"5 588 783,94 грн.

З метою виконання вказаного рішення Дарницьким районним судом м.Києва 17.01.2014р. виданий виконавчий лист №2-1313/12, надалі- виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007р. у розмірі 5 588 783,94 грн.

22.03.2019р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та TOB «Роевен Інвест Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги. Згідно із п. 40 Додатку №1 до договору «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами», до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007. Таким чином, TOB «Роевен Інвест Україна» 22.03.2019р. набуло право вимоги до боржника за кредитним договором.

28.09.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав вимоги №11803706. Відповідно до п.п.1, 1.1., 2 договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає новому кредитору належне кредитору право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №11-07-Ип/39 від 09.07.2007. Отже, новим кредитором за кредитним договором з 28.09.2021р. став ОСОБА_2

04.10.2021р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про врегулювання питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39, укладеним 09.07.2007. 14.10.2021р. Боржником було сплачено ОСОБА_2 „ як новому кредитору, кошти у розмірі 300 000,00 грн., на підтвердження чого останнім було надано розписку. Отже, за домовленістю сторін зобов`язання Боржника за кредитним договором припинилося 14.10.2021р., внаслідок виконання останнім умов договору про врегулювання питання щодо погашення заборгованості.

Відділом примусового, виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) продовжуються виконавчі дії. Так, 30.09.2019р. в межах даного виконавчого провадження, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом Олегом Ярославовичем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Доводи представника заявника про те, що виконавчий документ не підлягає виконанню, оскільки заявником добровільно було погашено заборгованість, відхиляються судом з огляду на наступне.

Так, у відповідності до норм чинного законодавства, добровільне виконання рішення суду можливе з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини 5 статті 26 Закон України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, законодавцем не покладається обов`язок на органи виконавчої служби, при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження, з`ясовувати питання щодо можливості боржника самостійно у добровільному порядку виконати рішення, на підставі якого може бути відкрито виконавче провадження.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, можна дійти висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, строк на добровільне виконання у ОСОБА_1 закінчився з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №52516972, а саме з 04.10.2016 - початку примусового виконання рішення по справі №2-1313/12. А тому, сплата ОСОБА_1 суми у розмірі 300 000 грн на підставі договору про врегулювання питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №11-07-Ип/39, укладеним 09.07.2007 від 04.10.2021 не є добровільним виконанням у розумінні положень чинного законодавства.

Крім того, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: 1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання); 2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, може застосовуватися лише у тих випадках, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З метою уникнення ситуації, при якій, у випадку погашення боржником заборгованості, сторона виконавчого провадження мала б звертатись до суду із заявами про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Заявником державному виконавцю не подано документу, який би свідчив про виконання рішення суду добровільно.

Так, звернення до суду із заявами про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у зв`язку з виконанням рішення суду є необґрунтованим, оскільки питання пов`язані із стягненням з боржника заборгованості, вирішується під час виконання рішення суду та контролюється виконавцем самостійно.

Таким чином, у разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, необхідності звертатись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, що узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на зазначеній підставі, тобто на підставі п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства, а згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

В п.п.28,30 постанови Верховного суду №442/2670/17 від 18.10.2018 вказано, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Не виконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, що створює для іншої сторони несприятливі наслідки, у тому числі у вигляді обов`язку сплати виконавчого збору.

Отже, примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем стягується виконавчий збір від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Приписи статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, Верховний Суд у вказаній постанові прийшов до висновку, що після звернення виконавчого листа до примусового виконання рішення, виконання рішення має дві складові: виконання самого рішення та сплата своєрідної санкції, якою є виконавчий збір за невиконання або несвоєчасне виконання рішення. Тому повним виконанням рішення повинно вважатись виконання як самого рішення, так і сплата боржником виконавчого збору, якщо виконавче провадження на той момент вже було відкрито.

При цьому, як зазначено вище, якщо заявник посилається на добровільне виконання рішення, то йому, насамперед, необхідно у позасудовому порядку звернутись до державного виконавця із документами, що підтверджують факт виконання рішення, що передбачено ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, приписами ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачений обов`язок сплати боржником виконавчого збору.

Із заяви, поданої заявником вбачається добровільне виконання зобов`язання за вказаним виконавчим листом, однак суду не надано доказів виконання судового рішення до відкриття виконавчого провадження або в строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням суду доказів щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 259, 352-354, 431, 432 ЦПК України, ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.О.Заставенко

Повний текст ухвали складено 25.11.2021.