Провадження № 22-ц/801/1493/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 рокуСправа № 127/23968/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С.К., Стадника І.М.,
з участю секретаря судового засідання: Ліннік Я.С.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Кредитна спілка «Істок»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Істок» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Антонюка В.В., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Кредитної спілки «Істок» про повернення безпідставно набутого майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та Кредитною спілкою «Істок» було укладено: кредитний договір №ДКВ-2300 від 30 червня 2015 року, кредитний договір №ДКВ-2315 від 25 вересня 2015 року, кредитний договір №ДКВ-2329 від 10 грудня 2015 року, кредитний договір №ДКВ-2365 від 15 червня 2016 року, кредитний договір №ДКВ-2537 від 29 вересня 2017 року, кредитний договір №ДКВ-2578 від 25 жовтня 2017 року та кредитний договір №ДКВ-2611 від 26 березня 2018 року.

Позивач зазначає, що під час укладення та протягом виконання вищевказаних кредитних договорів із Кредитною спілкою «Істок», він був діючим військовослужбовцем ЗС України і тільки 23 серпня 2018 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 серпня 2018 року №158, був звільнений із військової служби у запас.

Всупереч внесеним змінам до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», замовчуючи факт існування даних норм та набуття ними чинності, Кредитна спілка «Істок» безпідставно, незаконно отримала від ОСОБА_1 за усіма укладеними договорами грошові кошти у формі відсотків за користування кредитом у сумі: кредитний договір №ДКВ-2300 від 30 червня 2015 року 4 612,58 гривень, кредитний договір №ДКВ-2315 від 25 вересня 2015 року 6 334,54 гривень, кредитний договір №ДКВ-2329 від 10 грудня 2015 року- 15 542,46 гривень, кредитний договір №ДKB-2365 від 15 червня 2016 року - 12 311,24 гривень, кредитний договір №ДКВ-2537 від 29 вересня 2017 року 4 587,38 гривень, кредитний договір №ДКВ-2578 від 25 жовтня 2017 року- 59 835,60 гривень, кредитний договір №ДКВ-2611 від 26 березня 2018 року 2 369,31 гривень.

Кошти у формі відсотків за користування кредитом відповідно до вищезазначених кредитних договорів, позивачем сплачувались через бухгалтерію військової частини, у якій він проходив військову службу на підставі добровільної згоди, що була виражена у формі рапорту.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 05 жовтня 2020 року звернувся на адресу Кредитної спілки «Істок» щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів, однак відповіді не отримав.

Крім того, зазначив, що Кредитною спілкою «Істок», незважаючи на отримання від нього коштів за користування кредитом та скориставшись необізнаністю позивача, подано позов про стягнення заборгованості із урахуванням несплачених ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом, інфляційних нарахувань, 100 % річних за весь період укладеного між сторонами договору, всупереч закону, який звільнив позивача від сплати штрафних санкцій за кредитними зобов`язаннями.

Вищенаведене стало підставою для звернення до суду із позовом, в якому ОСОБА_1 просить, з урахуванням змінених позовних вимог, ухвалити рішення, яким визнати дії Кредитної спілки «Істок», щодо утримання із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами у період дії Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VII, який набув чинності з 09 червня 2014 року по час перебування його на військовій службі до 23 серпня 2018 року незаконними, а також стягнути з Кредитної спілки «Істок» на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 105 593,11 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року позов задоволено.

Визнано дії Кредитної спілки «Істок», щодо утримання із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами у період дії Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VII, який набув чинності з 09 червня 2014 року по час перебування його на військовій службі до 23 серпня 2020 року незаконними.

Стягнуто з Кредитної спілки «Істок» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 105 593 (сто п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто три) гривні 11 копійок.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що на позивача як на військовослужбовця поширюються пільги, встановлені законом, щодо не нарахування штрафних санкцій на особливий період, а також судом першої інстанції враховано, що позивач звертався до відповідача про перерахування суми кредиту, проте відповідачем не було належним чином перераховано суму кредиту та порушено права позивача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2021 року виправлено описку у четвертому та п`ятому абзацах резолютивної частини рішення із помилково зазначеного: «Стягнути з Кредитної спілки «Істок» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн» та «Стягнути з Кредитної спілки «Істок» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн» на вірне: «Стягнути з Кредитної спілки «Істок» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 896,73 грн».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Кредитна спілка «Істок», посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно зі статтею 257 ЦПК України суд першої інстанції не мав права розглядати вимоги позивача, що виникли раніше, ніж 30.10.2017.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки правовідносини сторін були врегульовані Кредитними договорами та позивач добровільно сплачував кошти за укладеними угодами, відтак ознак безпідставності збагачення, а у даному випадку безпідставності здійснення платежів, що б відповідало приписам статті 1212 ЦК України у правовідносинах, що оскаржуються немає.

Крім того, скаржником зазначено, що у кредитних договорах сторони застосували такі поняття як проценти за користування кредитом, так і плата, які мають різну правову природу й не є штрафними санкціями.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду 29 червня 2021 року, ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Кредитної спілки «Істок» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Після оголошеної у справі перерви, представник Кредитної спілки «Істок» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, згідно яких адресат відсутній за вказаною адресою, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та КС "Істок" було укладено: кредитний договір №ДКВ-2300 від 30 червня 2015 року (а.с. 22-24), кредитний договір №ДКВ-2315 від 25 вересня 2015 року (а.с. 25-27), кредитний договір №ДКВ-2329 від 10 грудня 2015 року ( а.с. 28-30), кредитний договір №ДКВ-2365 від 15 червня 2016 року (а.с. 31-34), кредитний договір №ДКВ-2537 вiд 29 вересня 2017 року (а.с. 35-39), кредитний договір №ДКВ-2578 вiд 25 жовтня 2017 року (а.с. 17-21), кредитний договір №ДКВ-2611 від 26 березня 2018 року (а.с. 12-16).

Відповідно до копії наданої трудової книжки ОСОБА_1 , останній проходив військову службу в Збройних силах України з 29.07.1994 до 23.08.2018. (а.с. 119).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2018 №158, ОСОБА_1 являвся військовослужбовцем Збройних сил України до 23.08.2018 (а.с. 11).

05.10.2020 позивач звернувся з листом до відповідача про повернення стягнутих з нього відсотків, сум штрафів та пені за весь період використання кредитних коштів, обґрунтовуючи його тим, що з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед банком, а також проценти за користування кредитом згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не повинні нараховуватись (а.с. 7). Відповіді на лист Кредитною спілкою "Істок" не надано.

Відповідно до картки військовослужбовця, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 , де відображена вся інформація по нарахуваннях та утриманнях ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по серпень 2018 року вбачається, що в період з січня 2016 року по лютий 2018 року з ОСОБА_1 на користь КС "Істок" було відраховано 187 100,00 грн, в період з березня 2018 року по серпень 2018 року з ОСОБА_1 на користь КС "Істок" було відраховано 58 539,00 грн (а.с. 93-96).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідача та повернення безпідставно набутого майна, суд першої інстанції виходив з того, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України до 23.08.2018 і в Україні з 18.03.2014 до теперішнього часу діє особливий період, тому позивач має пільги, передбачені ст.14 ч.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», серед яких не нарахування процентів за користування кредитом. При цьому, позивач звертався до відповідача про перерахування суми кредиту, проте відповідачем не було належним чином перераховано суму кредиту та порушено права позивача.

Однак, з таким висновком суду суд першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. При цьому суд враховує, що положення Глави 83 ЦК України передбачають можливість їх застосування у тому числі можливість повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов.

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень статті 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Зокрема, з огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 Цивільного кодексу України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Як було встановлено судом, кошти у формі відсотків та інші платежі за користування кредитом відповідно до кредитних договорів, позивачем сплачувались через бухгалтерію військової частини у якій він проходив військову службу на підставі укладених договорів та його добровільної згоди, що була виражена у формі рапорту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що укладені кредитні договори та вказаний рапорт були достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів) КС "Істок", що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Викладене узгоджується з правовими висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду у справі №920/169/18 від 20.12.2018 та №910/660/19 від 21.02.2020.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно.

Крім того, при зверненні до суду, позивач вказав, що ним було укладено 7 кредитних договорів, зокрема: кредитний договір №ДКВ-2300 від 30 червня 2015 року (а.с. 22-24), кредитний договір №ДКВ-2315 від 25 вересня 2015 року (а.с. 25-27), кредитний договір №ДКВ-2329 від 10 грудня 2015 року (а.с. 28-30), кредитний договір №ДКВ-2365 від 15 червня 2016 року (а.с. 31-34), кредитний договір №ДКВ-2537 вiд 29 вересня 2017 року (а.с. 35-39), кредитний договір №ДКВ-2578 вiд 25 жовтня 2017 року (а.с. 17-21), кредитний договір №ДКВ-2611 від 26 березня 2018 року (а.с. 12-16). В матеріалах справи наявні вказані кредитні договори разом з додатками, в яких визначені графіки погашення кредитів.

Також, ухвалою суду було витребувано із Військової частини НОМЕР_2 інформацію про відрахування із заробітної плати військовослужбовця по кожному із кредитних договорів (а.с. 81).

На виконання вимог ухвали суду від 19.01.2021 Військовою частиною НОМЕР_2 надано картки військовослужбовця, де відображена вся інформація по нарахуваннях та утриманнях ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по серпень 2018 року, з якої вбачається, що в період з січня 2016 року по лютий 2018 року з ОСОБА_1 на користь КС "Істок" було відраховано 187 100,00 грн, в період з березня 2018 року по серпень 2018 року з ОСОБА_1 на користь КС "Істок" було відраховано 58 539,00 грн (а.с. 93-96).

Колегія суддів звертає увагу, що із вказаних доказів неможливо встановити які саме кошти сплачувались на погашення кожного конкретного кредитного зобов`язання за тілом кредиту, відсотками за його користування, штрафними відрахуваннями та інше, у зв`язку з чим вказані докази не дають можливості суду встановити наявність переплати понад визначену в договорі (договорах) суму, а тому здійснення відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 в рахунок погашення кредитних зобов`язань не може бути визнане такими, що здійснено за відсутності належної правової підстави.

Суд першої інстанції зазначені обставини взагалі не досліджував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а тому висновок суду про задоволення позовних вимог здійснено без дослідження всіх обставин справи.

З урахуванням зазначеного, у задоволені позовних вимог про повернення (стягнення) безпідставно набутого майна слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Кредитної спілки «Істок» підлягає задоволенню, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок» про повернення безпідставно набутого майна, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

І. М. Стадник