СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/2415/20
пр. № 2/759/2953/20
03 лютого 2021 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гладій Марія Олександрівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно,
Ухалою суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 89).
Ухвалою суду від 30.11.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 179).
Ухвалою суду від 14.12.2020 задоволено заяву про забезпечення доказів, шляхом витребування у приватного нотаріуса копії правовстановлюючих документів на майно спадкодавця, спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , відомостей про реєстрацію шлюбу спадкодавця, дітей (а.с. 202).
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позові.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 93,104-105, 145-146, 186-187), причини неявки суду не повідомив.
Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 92, 106-107, 143-144, 174-175), причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 26.10.1978 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Дарницького, Дніпровського відділу м. Києва, актовий запис №2537 (а.с. 12).
Позивач є донькою ОСОБА_6 , що підтерджується свідоцтвом про народження (а.с. 20).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 75 р. померла мати позивача ОСОБА_5 (а.с. 13).
Відповідно до технічного паспорту садового будинку від 18.03.2011 площа будинку становить 29,7 кв.м. (а.с. 32-34).
На підставі технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 17.03.2011, квартира складається з двох кімнат, загальна площа становить 45,3 кв.м., жила площа 26,3 кв.м. (а.с. 47-48).
ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 84 роки помер ОСОБА_4 (а.с. 10).
Похованням ОСОБА_4 займалась позивач (а.с. 11-19).
Крім цього, в судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_7 , яка є подругою позивача та ОСОБА_8 , який є сусідом позивача зазначили, що весь час спілкувалися зі всіма членами сімї та знають усі стосунки які існували між членами сімї, пояснивши, що стосунки мали характер повноцінної, дружньої сімї.
Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 . Відповідач, який є рідним братом позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима не звертався.
Стаття 1216 ЦК України визначає, що поняття спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки у тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).
За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.
У пункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно.
Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Враховуючи приписи ст. ст. 15, 392 ЦК України, відповідачем у спірних спадкових правовідносин повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов`язки.
Позивач, звертаючись у січні 2020 р. до суду з позовними вимогами, зазначила відповідачем ОСОБА_3 та при цьому вказала, що він із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима не звертався.
Впродовж судового розгляду стороною позивача клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення співвідповідача територіальну громаду в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, позивачем не заявлялось. Під час з`ясування судом даної обставини, представник позивача заперечила проти залучення співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем.
ОСОБА_3 не є учасником правовідносин, що виникли, він не порушує та не оспорює прав позивача, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права, в результаті розгляду справи у ОСОБА_3 не виникнуть права чи обов`язки.
Позивачем під час судового розгляду не доведено, що вона має обґрунтовані підстави стверджувати про порушення її прав відповідачем, тобто позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи.
Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спідкодавцем на день його смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно є такими, що не підлягають задоволенню.
Відмова у задоволенні даних позовних вимог не позбавляє позивача можливості реалізації права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 392, 1216, 1217, 1218 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,-
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гладій Марія Олександрівна про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В Ул`яновська
Повний текст судового рішення складено 05.02.2021.