ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1565/21 Справа № 176/3247/14-ц Головуючий у першій інстанції: Павловська І. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, орган опіки та піклування Жовтоводської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк»), яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції статуту змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеної 13 грудня 2007 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної угоди №7022, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 150000,00 грн зі сплатою 19% річних за його користування з кінцевим терміном повернення до 13 грудня 2012 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 13 грудня 2007 року укладено іпотечний договір №7022-1, відповідно до умов якого остання надала в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 56,7 кв.м та житловою площею 32,6 кв.м. Предмет іпотеки належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу і його ціна обумовлена сторонами у розмірі 252500,00 грн. Іпотека за даним договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконував і станом на 02 жовтня 2014 року має заборгованість у сумі 317854,22 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 92409,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 140896,90 грн., пеня - 69173,38 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн. та штраф (процентна складова) 15124,01 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 грудня 2007 року №7022 у розмірі 317854,22 грн., звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 56,7 кв.м, житловою площею 32,6 кв.м та земельну ділянку шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з прилюдних торгів із встановленням початкової ціни його продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у цьому житловому будинку (а.с. 202-203 т.1).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 22-24 т.2).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 6 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року залишено без змін (а.с. 68-71 т.2).

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 6 березня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 та третім особам (а.с. 156-158, 160-161 т.2). Від служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради та органу опіки та піклування Жовтоводської міської ради надійшли заяви від 18.06.2021 року про розгляд справи без участі їх представників (а.с. 173-177 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 13 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (було змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», а в подальшому на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитну угоду №7022, предметом якої є надання коштів окремими частинами (траншами кредиту), сукупна величина по яких не буде перевищувати 150000,00 грн. (а.с. 9-12 т.1).

Термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 13.12.2012 року (п. 1.3 договору №7022 від 13.12.2007 року).

За змістом пункту 4.2 кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року, сплата відсотків закористування кредитом, зазначених у п. 4.1 даної угоди, а також п. 4.1 договорів про видачу траншу здійснюється щомісяця, згідно Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складається для кожного траншу кредиту окремо і є невід`ємним додатком до кожного договору про видачу траншу; при несплаті відсотків у термін, зазначений у Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, вони вважаються простроченими.

Пунктом 6.1 кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року погоджено, що при порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4. цієї угоди, п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договорів про видачу трантів, а також Графіком погашення кредиту, відсотків винагороди (Додаток 1 до договорів про видачу Траншів), термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, цієї Угоди, п.п. 1,3, 2.2.3, договорів про видачу Траншів, а також Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до договорів про видачу Траншів), винагороди передбаченої п.п. 4.5, 4.6 цієї Угоди, а також п.п. 4.5, 4.6. договорів про видачу Траншів позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня; сплата пені здійснюється в гривні; у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату щоденного нарахування.

У пункті 6.6 кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року встановлено, що при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених даною угодою, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за цією угодою встановлюються сторонами тривалістю 5 років (пункт 6.8 кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року).

13 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір про видачу траншу №7022-3, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, а саме сума траншу кредиту становить 75000,00 грн. (а.с. 98 т.1).

Додатком №1 до Договору про видачу траншу №7022-3 від 13.12.2007 року погоджено Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, яким визначено погашення заборгованості щомісячними платежами до 14.12.2009 року (а.с. 99 т.1).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (іпотекодавець) 13 грудня 2007 року укладено іпотечний договір №7022-1, відповідно до якого іпотекодавець надала в іпотеку нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 56,7 кв.м, житловою площею 32,6 кв.м та земельну ділянку площею 0.0580 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер №:01:258:0009 (а.с. 13-17 т.1).

У пункті 12 договору іпотеки від 13.12.2007 року №7022-1 сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 252500,00 грн.

За положеннями пункту 13.9 договору іпотеки від 13.12.2007 року №7022-1, за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні особи, а також відсутні малолітні та неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.

Відповідно до п.18.8.2 іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобов`язань за кредитним договором, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Зазначений вище іпотечний договір №7022-1 від 13.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 9243.

05 серпня 2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір про видачу траншу №7022-5, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, а саме сума траншу кредиту становить 125626,00 грн. (а.с. 100 т.1).

Додатком №1 до Договору про видачу траншу №7022-5 від 05.08.2009 року погоджено Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, яким визначено погашення заборгованості щомісячними платежами по 4818,03 грн. (а.с. 101 т.1).

Згідно копії меморіального ордеру №1 від 07.08.2009 року, позивач перерахував ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 125626,00 грн. згідно договору №7022-5 від 05.08.2009 року (а.с. 97 т.1).

Також встановлено, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року у справі №6-1063/11 задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ТОВ "Українське Фінансове Агенство "Верус" про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №7022 від 13.12.2007 року у розмірі 124088,16 грн, витрати на юридичні послуги та правову допомогу в розмірі 500,00 грн., а всього 124588,16 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ "Українське Фінансове Агенство "Верус" на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 200,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 163 т.1).

Судом апеляційної інстанції витребувано та оглянуто в судовому засіданні зазначену вище цивільну справу №6-1063/11. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2012 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2011 року №6-1063/11 скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В подальшому, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2012 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ "Українське Фінансове Агенство "Верус" про стягнення заборгованості залишено без розгляду; ухвала не оскаржувалась на набрала законної сили.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.08.2021 року №270762502, ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 56,7 кв.м, житловою площею 32,6 кв.м.

У будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №53 від 13.01.2016 року, виданою виконавчим комітетом Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 124 т.1).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частин 1 і 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати проценти й пеню, передбачені кредитним договором.

За правилом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався 29 вересня 2010 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_1 і ТОВ "Українське Фінансове Агенство "Верус" усієї суми заборгованості за кредитним договором №7022 від 13.12.2007 року, яка станом на 07.09.2010 року склала 124288,16 грн. (заборгованість за кредитом - 107273,30 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10766,01 грн., пеня - 92,27 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн. та штраф (процентна складова) 5906,58 грн.

Пунктом 2.3.3 кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року погоджено, зокрема, що у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цієї угоди, банк на свій розсуд має право змінити умови угоди - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за угодою у повному обсязі.

Отже, пред`явивши позов 29 вересня 2010 року про стягнення заборгованості в повному обсязі до позичальника та поручителів у справі №6-1063/11, ПАТ КБ «ПриватБанк» було змінено строк виконання основного зобов`язання і з цього часу нарахування відсотків за користування кредитом та пені є безпідставним.

Таким чином, обґрунтований розмір заборгованості за кредитним договором №7022 від 13.12.2007 року, станом на 29 вересня 2010 року, з врахуванням сплачених позичальником коштів на погашення кредиту, є заборгованість за тілом кредиту - 101811,59 грн., процентами за користування кредитом - 13405,77 грн., пенею - 144,40 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості, який викладений у зручній табличній формі, є арифметично правильним та не спростований відповідачем (а.с. 21-22 т.1).

Разом з тим, згідно наданого банком розрахунку заборгованості, після 29 вересня 2010 року позичальником було внесено грошові кошти, які зараховані банком на погашення тіла кредиту в сумі 9401,66 грн., процентів в розмірі 16087,15 грн. та пені у сумі 6991,66 грн. (а.с. 21-22 т.1).

Таким чином, колегія вважає за можливе зарахувати надлишково сплачені позичальником кошти на погашення безпідставно нарахованих банком процентів та пені після спливу строку кредитування, в рахунок погашення тіла кредиту, а саме: 101811,59 грн. - 9401,66 грн. (сплачені позичальником кошти на погашення тіла кредиту) - 2681,38 грн. (надлишково сплачені кошти в рахунок погашення процентів) - 6847,26 грн. (надлишково сплачені кошти в рахунок погашення пені) = 82881,29 грн.

З огляду на вищевикладене, обґрунтований розмір заборгованості за кредитним договором, станом на 29 вересня 2010 року, з врахуванням внесених грошових коштів на погашення кредиту, становить 82881,29 грн., що є тілом кредиту.

У правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, нарахування банком пені в розмірі 144,40 грн., яка станом на час розгляду справи фактично сплачена банку, - колегія приходить до висновку про необґрунтованість нарахованих позивачем штрафів в розмірі 250,00 грн. (фіксована частина) та 15124,01 грн. (процентна складова), оскільки пунктом 6.6 кредитного договору №7022 від 13.12.2007 року передбачено, що вказані штрафи стягуються за порушення позичальником строків зобов`язань із погашення кредиту. Отже, вищевказані штрафи є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У пункті 2 договору іпотеки сторони узгодили, зокрема, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитної угоди №7022 від 13.12.2007 року з повернення кредиту у сумі 150000,00 грн. у термін до 13.12.2012 року.

Разом з тим, у кредитному (основному) договорі №7022 від 13.12.2007 рокуузгоджено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у повному обсязі(пункт 2.3.3).

Як було встановлено вище, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним (шляхом пред`явлення позовної заяви про стягнення заборгованості з позичальника і поручителів у повному обсязі), кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

У даній справі позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, яка настала не пізніше 29 вересня 2010 року.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі №357/9126/17-ц (провадження №61-36495св18).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт існування та розмір заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором №7022 від 13.12.2007 року в сумі 82881,29 грн., що є тілом кредиту; встановивши зміну строку виконання основного зобов`язання, який настав 29 вересня 2010 року, а з даним позовом до суду банк звернувся 21 жовтня 2014 року (а.с. 5 т.1); враховуючи подання відповідачем до ухвалення судом першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності, яка викладена у письмових запереченнях представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (а.с. 80-84); враховуючи невстановлення судом та недоведеність позивачем факту переривання перебігу строку позовної давності за позовною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з пропуском АТ КБ «ПриватБанк»,без поважних причин, трирічного строку позовної давності за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доказів вчинення сторонами дій, що свідчать про переривання, зупинення перебігу строку позовної давності позивачем не представлено; клопотань про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Колегія також зауважує, що відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Визначення іпотеки передбачено й у статті 575 ЦК України, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (частина четверта статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до визначення термінів у статті 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Згідно із чинним законодавством іпотекою забезпечуються зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Безпосередньо Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без основного зобов`язання.

Суб`єктами іпотечних правовідносин Закон України «Про іпотеку» визначає іпотекодавця та іпотекодержателя.

Відповідно до визначень, що містяться в статті 1 цього Закону, іпотекодержателем є кредитор за основним зобов`язанням.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.

Необхідно враховувати, що згідно зі статтею 546 ЦК України порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосередного застосування відповідних норм цивільного закону.

Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14).

Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавця.

Отже, боржник за основним зобов`язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (стаття 541 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 05 травня 2020 року у справі №161/6253/15-ц (провадження №14-32цс20).

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що внесення позичальником періодичних платежів на погашення заборгованості за кредитним договором не спростовує правильність висновку суду апеляційної інстанції щодо порушення позивачем трирічного строку позовної давності за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотекодавцем (який, у даному випадку, є відмінним від позичальника) не вчинялись дії щодо визнання боргу, переривання перебігу строку позовної давності.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з його недоведеністю, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» -- задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

М.Ю. Петешенкова