Номер провадження: 22-ц/813/2668/21
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 року у цивільній справі № 520/12347/19 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Представник боржника ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою, в якій просив скасувати встановлене щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 року встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань зі сплати страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 798500 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року заяву представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 року у цивільній справі № 520/12347/19 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу було залишено без задоволення.

16 грудня 2020 року не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року та постановити нове рішення яким заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 задовольнити.

При цьому посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не застосовано положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ч. 3 ст. 441 ЦПК України, які підлягають застосуванню у даній справі і які вказують на обов`язкове встановлення судом факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, як підставу для встановлення останньому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.12.2020 року провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою через представника - адвоката Гудз Сергія Сергійовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 року у цивільній справі № 520/12347/19 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.12.2020 року справу було призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.05.2021 року витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Кракан Р.О. належним чином посвідчену копію матеріалів виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , справа №522/12347/19 .

28 липня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Кракан Руслана Олеговича надійшла копія матеріалів виконавчого провадження.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив з того, що боржник жодним чином на протязі тривалого часу добровільно не виконує рішення суду та добровільно заборгованість не сплачує.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом, для забезпечення позову із особливостями, встановленими цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/12347/18 за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2020 року позовну заяву приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ПрАТ "ЮНІВЕС" страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 798500 грн.

Боржником у добровільному порядку рішення суду не виконується, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, наявними в матеріалах справи.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує, що судом першої інстанції не застосовано положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та ч. 3 ст. 441 ЦПК України, які підлягають застосуванню у даній справі і які вказують на обов`язкове встановлення судом факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, як підставу для встановлення останньому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Утім, ОСОБА_1 будь-яких доказів, які могли б бути підтвердженням наявності підстав скасування обмеження виїзду за межі України не надав.

За таких умов, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Разом із цим, колегія суддів ураховує і значну суму заборгованості ОСОБА_1 та відсутність позитивної тенденції відносно її погашення, що свідчить про небажання останнього вчиняти активні дії щодо виконання рішення суду.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали про обмеження виїзду за межі України та скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності фактично зводяться до незгоди з судовим рішенням місцевого суду та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Гудз Сергія Сергійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2020 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 року у цивільній справі № 520/12347/19 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 листопада 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова