ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Херсон

справа № 663/412/20

провадження № 22-ц/819/1207/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарАвтонагова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 березня 2021 року у складі судді Шульги К.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Скадовської міської ради Херсонської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення органу місцевого самоврядування та поновлення строку подачі позову до суду,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним вище позовом зазначаючи про те, що йому на праві власності належить частина будинку яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні та межує з земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_2 , на якій знаходиться домоволодіння належне ОСОБА_4 на підставі договору міни від 03.04.2000 року.

На підставі заяви попереднього власника будинку АДРЕСА_2 та користувача земельної ділянки ОСОБА_5 , 22.03.2000 року виконавчим комітетом Скадовської міської ради Херсонської області було прийняте рішення №59 «Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність по фактичному користуванню та на підставі розподілу зі згоди землекористувачів», відповідно до п. 1.5 якого, надано земельну ділянку по фактичному користуванні в існуючих межах за згодою суміжних землекористувачів мешканцю домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 площею 693 кв.м.

Згідно цього рішення, ОСОБА_4 на початку 2000 року здійснила самовільне перенесення існуючого паркану, який розділяв домоволодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , внаслідок чого збільшився розмір земельної ділянки, наданої у користування власнику домоволодіння АДРЕСА_3 .

Відповідно до рішення позачергової ХІV сесії XХІV скликання Скадовської міської ради №130 від 07.04.2003 року, за результатами розгляду протесту прокурора Скадовського району від 28.02.2003 р., відмінено пункт 1.5. рішення виконкому від 22.03.2000 р. № 59 « Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність по фактичному користуванню та на підставі розподілу зі згоди землекористувачів» як незаконне (земельна ділянка по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 ).

Посилаючись на положення статті 144 Конституції України, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про прокуратуру» та рішення Конституційного Суду України (рішення про скасування актів органів місцевого самоврядування №1-9/2009) ОСОБА_1 зазначає, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Позивач вказує на те, що своїм незаконним рішенням відповідач порушив його права щодо користування земельною ділянкою під житловим будинком АДРЕСА_4 , позбавив скористатися правом щодо безкоштовної приватизації земельної ділянки, розмір земельної ділянки, якою користується ОСОБА_4 , збільшився за рахунок скасування попереднього рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради №59 від 22.03.2000 (пункт 1.5), яким ОСОБА_6 надано земельну ділянку по фактичному користуванню в існуючих межах за згодою суміжних землекористувачів по АДРЕСА_2 , площею 693,0. Земельні ділянки під домоволодіннями будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , №121/1 органами місцевого самоврядування в натурі не відводилися і межі ділянок компетентними органами не встановлювалися.

Оскільки про порушене право стало відомо після ухвалення 01.08.2019 Верховним Судом України рішення у справі №663/422/16-ц, ОСОБА_1 просив суд поновити строк подачі позову до суду та скасувати рішення позачергової ХVІ сесії ХVІV скликання Скадовської міської ради Херсонської області «Про скасування пункту 1.5 рішення виконкому від 23.03.2000 №59».

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 24 березня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов?язані з реалізацією певних суб?єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб?єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Крім того зазначив, що він не був залученим у розгляді попередніх справ, на які посилається суд в оскаржуваному рішенні, як третя особа, яка заявляє або не заявляє самостійних вимог. Також вказує на безпідставність стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В письмових відзивах на апеляційну скаргу Скадовська міська рада Херсонської області та ОСОБА_4 , від імені якої діє ОСОБА_7 , доводи апелянта не визнали, рішення суду просять залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 2003 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з часткою 47/200. Іншими співвласниками домобудівлі є ОСОБА_2 ( 47/200 частин) та ОСОБА_8 ( 53/100 частин).

ОСОБА_4 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі договору міни від 03.04.2000 року.

На підставі заяви попереднього власника будинку АДРЕСА_2 та користувача земельної ділянки ОСОБА_5 , 22.03.2000 року виконавчим комітетом Скадовської міської ради Херсонської області було прийняте рішення №59 «Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність по фактичному користуванню та на підставі розподілу зі згоди землекористувачів», відповідно до п. 1.5 якого надано земельну ділянку по фактичному користуванні в існуючих межах за згодою суміжних землекористувачів мешканцю домоволодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 площею 693 кв.м.

Відповідно до рішення позачергової ХІV сесії XХІV скликання Скадовської міської ради №130 від 07.04.2003 року, за результатами розгляду протесту прокурора Скадовського району від 28.02.2003 р., відмінено пункт 1.5. рішення виконкому від 22.03.2000 р. № 59 « Про вилучення, надання, передачу земельних ділянок у приватну власність по фактичному користуванню та на підставі розподілу зі згоди землекористувачів» як незаконне (земельна ділянка по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 ).

Предметом даного спору є скасування рішення позачергової ХІV сесії XХІV скликання Скадовської міської ради №130 від 07.04.2003 року з тих підстав, що орган місцевого самоврядування не може скасовувати своє попереднє рішення, вносити до нього зміни, якщо відповідно до приписів цього рішення виникли правовідносини, пов?язані з реалізацією певних суб?єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб?єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивач належними ат допустимим доказами не довів факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересівяк землекористувача прийняттям зазначеного вище оспореного рішення.

ОСОБА_1 не надано жодного підтвердження збільшення розміру земельної ділянки по АДРЕСА_2 за рахунок земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Земельні ділянки у встановленому законом порядку власникам будівель в натурі не відводилися і межі земельних ділянок компетентними органами не встановлювалися.

Крім того, рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19 квітня 2017 року у справі №663/422/16-ц встановлено, що будь-які правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки відсутні, площі земельних ділянок сторін з часом змінювались, при цьому рішення про встановлення меж земельних ділянок компетентними органами не приймалось.

Законність та обґрунтованість рішення позачергової ХІV сесії Скадовської міської ради ХХІV скликання від 07.04.2003 №130 «Про скасування пункту 1.5 рішення виконкому від 22.03.2000 №59» перевірялася в судовому порядку за позовом ОСОБА_2 до Скадовської міської ради, треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , про визнання незаконним рішення сесії Скадовської міської ради, справа №2-479/08. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 07 травня 2008 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд посилався на те, що рішення Скадовської міської ради не порушує прав і інтересів позивача, земельна ділянка позивачці не надавалася, в натурі межі не встановлювалися, тому позивачка не може ставити питання щодо права користування земельною ділянкою у конкретних розмірах та про порушення цього права відповідачем, та прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01.07.2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 07.05.2008 залишено без змін.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, Суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі № 21-64а13 та 25.05.2016 у справі № 21-5459а15.

Позивач не надав належних та обґрунтованих доказів того, що оскаржуване рішення впливає на його права та обов?язки щодо користування займаною ним земельною ділянкою під частиною його житлового будинку, що позбавило його права скористатися правом щодо безкоштовної приватизації займаної земельної ділянки.

Не було доведено, на які саме права, свободи та інтереси позивача вплинуло оскаржуване рішення, оскільки ним не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що цим рішенням дійсно порушено його право користуватися займаною ним земельною ділянкою.

Враховуючи, що належними та допустимим доказами позивачем не доведено наявність факту виконання рішення органу місцевого самоврядування, яке було скасоване, не встановлено порушення прав та обов`язків як землекористувача ОСОБА_5 , якого безпосередньо стосувалося скасоване рішення, і який рішення органу місцевого самоврядування від 07.07.2003 року № 130 не оскаржував, у подальшому проти нього не заперечував, так і ОСОБА_1 та зважаючи на те, що законність та обґрунтованість оскарженого рішення органу місцевого самоврядування перевірялася в судовому порядку і судовим рішенням від 07.05.2008 року, яке набрало чинності, ОСОБА_2 у задоволенні позову було відмовлено з підстав правомірності прийнятого відповідачем рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржене рішення прийняте органом місцевого самоврядування в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, суд правильно зазначив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог, якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Заобставинами справи в межах наданих сторонами доказів позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом, але відповідачем питання щодо застосування позовної давності не порушувалося.

Суд, дослідивши предмет та підстави заявленого позову, оцінивши всі обставини та надані докази, відмовив у задоволенні заявлених вимог саме через їх необґрунтованість та недоведеність, а не через сплив позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищезазначених висновків.

Оскільки представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заперечував заявлені вимоги, витрати на професійну правничу допомогу стягнуті судом обґрунтовано, відповідно до вимог ч.12 ст. 141 ЦПК України. Розмір стягнутих витрат апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,374,375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 березня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна