КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
УХВАЛА

(про відмову в задоволенні заяви про зупинення виконання судового наказу)

26 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О. (судді-доповідача), Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Тути Інни Вікторівни про зупинення виконання за судовим наказом у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тути Інни Вікторівни на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

УСТАНОВИВ:

19 листопада 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тути І.В. на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

24 листопада 2021 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Тути І.В. надійшла заява про зупинення виконання за судовим наказом.

На обґрунтування цієї заяви зазначено, що ОСОБА_1 оскаржує в Київському апеляційному суді ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року про відмову у визнанні судового наказу Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року таким, що не підлягає виконанню. Вказаний судовий наказ був виданий за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак, ОСОБА_1 вважає, що вказаний наказ виданий судом помилково. В свою чергу, стягувач пред`явила наказ до виконання, та 02 жовтня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 67317149.

На переконання заявника, державний виконавець може в будь-який момент накласти арешт на грошові кошти боржника, що може завдати великої шкоди його підприємницькій діяльності, а також дітям боржника, оскільки він фактично матеріально забезпечує їх за рахунок грошових коштів, отриманих від підприємницької діяльності.

Заявник посилається на ч. 3 ст. 432 ЦПК України, де зазначено, що до розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

На підставі викладеного, представник ОСОБА_1 - адвокат Тута І.В. просить зупинити виконання за наказом до ухвалення судового рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що вказана заява про зупинення виконання за судовим наказом не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, до розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

В порушення ч. 2 ст. 212 ЦПК України заявником не надано доказів надсилання копії заяви іншим учасникам справи.

Крім того, випадки, в яких суд може постановити ухвалу про зупинення виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання не визначені у законі.

Проте, необхідність зупинення виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ, на переконання апеляційного суду, визначається з врахуванням обставин справи, та з урахуванням прав та законних інтересів усіх учасників цієї справи. Однак, подана заява не містить жодних належних і допустимих доказів на обґрунтування обставин щодо необхідності зупинення виконання за судовим наказом у цій справі. При цьому, ухвала апеляційного суду не може обґрунтовуватись лише припущеннями про наявність зазначених у заяві обставин.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною восьмою Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При вирішення зазначеної заяви, суд апеляційної інстанції приймає до уваги права та законні інтереси двох неповнолітніх дітей, батьком яких є ОСОБА_1 , їх право на нормальний рівень життя, а також обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 260, 261, 432 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Тути Інни Вікторівни про зупинення виконання за судовим наказом відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді С.А. Голуб

Т.О. Писана