Номер провадження: 22-ц/813/9878/21
Номер справи місцевого суду: 495/2156/21
Головуючий у першій інстанції Братків І. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Олеговича на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 12 липня 2017 року він надав відповідачам у позику грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США, про що останні написали розписку. За умовами розписки відповідачі зобов`язалися повернути позивачу борг до 12.07.2018 року, а у разі неповернення коштів у передбачений розпискою строк - сплатити відсотки у розмірі 2% від суми позики за прострочений день. У передбачений розпискою строк, відповідачі борг не повернули, що стало підставою звернення позивача з цим позовом до суду. Так, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь 15 000 доларів США заборгованості за договором позики, 296 400 доларів США відсотків за розпискою та інфляційні збитки у розмірі 63 887, 72 грн. Разом з тим, позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідачів, зокрема

на будівлю магазину, який розташований в АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_3 , а також

на будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у складі з: кафе з літнім майданчиком літ «А», площею 58 кв.м., адміністративною будівлею літ. «Б», площею 17,3 кв.м., будинком відпочинку літ. «В», площею 171 кв.м., які розташовані на земельній ділянці, площею 0,5000 га; легковий автомобіль марки мерседес бенз моделі С 300, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2996 та мотоцикл марки Сузукі, моделі Бандіт 250, 1994 року випуску, об`єм двигуна 248, які належать ОСОБА_1 , а також

заборонити суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищенаведеного нерухомого майна;

заборонити суб`єктам територіальних сервісних центрів МВС вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищенаведених транспортних засобів;

та заборонити відповідачам здійснювати дії щодо відчуження, знищення чи демонтажу щодо належного їм вищевказаного майна.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відчуження майна, а саме: будівлі магазину, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92.9 кв. м., зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 22.04.2004 року, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, рішення № 205 від 18.03.2004 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в державному реєстру прав власності на нерухоме майно: 5577841; квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 59.14 кв. м., житловою площею 36.85 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в державному реєстру прав власності на нерухоме майно: 18766177, зареєстрована на підставі договору дарування № 5817 від 29.08.2001 року; будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у складі з: кафе з літнім майданчиком літ. «А», площею 58.0 кв. м., адміністративною будівлею літ. «Б», площею 17.3 кв. м., будинок відпочинку літ. «В», площею 171.0 кв. м., розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером 0:03:003:0001, площею 0,5000 га., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 103, зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу № 616 від 12.07.2017 року; легкового транспортного засобу, марки Mersedes-benz, моделі С 300, 2012 року випуску, об`ємом двигуна 2996; мотоциклу, марки Suzuki, моделі Bandit 250, 1994 року випуску, об`ємом двигуна 248. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Васильєв Павло Олегович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2021 року скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 16.11.2021 року на 14.00 годину сторони до суду не зявилися.

15.11.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Олеговича надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише покладає на суд обов`язок з`ясовувати наявність спору. Ціллю вжиття заходів забезпечення позову є запобігання ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір і невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник, може в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З таким висновком колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення грошових коштів, які відповідачі не повернули позивачу у передбачений розпискою строк. Ціна позову становить 15 000 доларів США заборгованості за розпискою (що становить 418 500 гривень станом на 26.03.2021 року за офіційним курсом НБУ), 296 400 доларів США відсотків (що становить 7 765 680 гривень станом на 13.07.2018 року за офіційним курсом НБУ) та 63 887, 72 грн інфляційних збитків. Оскільки відповідачі борг у добровільному порядку повертати відмовляються, у позивача виникли побоювання, що з метою уникнення боргових зобовязань позичальники зможуть відчужити своє майно на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, у звязку з чим просив вжити заходи забезпечення позову. Колегія суддів погоджується з обраними судом заходами забезпечення позову, шляхом заборони відповідачам відчужувати належне їм майно та вважає, що такий вид забезпечення повністю співмірний із заявленими позивачем вимогами, оскільки вартість забезпеченого судом майна, відповідно матеріалів справи, є навіть меншою за ціну позову у 8 248 067, 72 грн.

Крім того, як вбачається з представлених заявником доказів, в мережі інтернет на порталі ОЛХ розміщено оголошення щодо продажу бази відпочинку, розташованої у АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_1 , а також квартири АДРЕСА_2 та будівлі магазину, який розташований в АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_3 (а.с.29-31). щодо для невжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, що суд не мав права вживати заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, оскільки предметом позову є не майно, а грошові кошти не спростовують правильність обраних заходів забезпечення позову, оскільки забезпечення позову гарантує виконання рішення суду у разі задоволення позову на випадок відсутності у відповідачів можливості виконати рішення суду за рахунок іншого майна. Крім того забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна не позбавляє відповідачів володіти та користуватися цим майном або здавати його в оренду, а лише унеможливлює його відчуження на користь інших осіб. Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно задовольнив заяву про забезпечення позову, оскільки позивач не довів факту порушення його прав та інтересів, є неспроможніми, оскільки дане питання досліджується не під час розгляду заяви про забезпечення позову, а під час розгляду справи по суті. Законом не передбачено при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, суд повинен з`ясувати лише наявність спору, який в даному випадку присутній.

У разі добропорядності відповідачів, обрані судом заходи не створять незручностей, а лише забезпечать схоронність майна та фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що суд в порушення вимог ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову не вирішив питання про зустрічне забезпечення не є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Дане питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або коли суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому, можливість таких збитків має довести відповідач, а суд повинен ретельно дослідити їх, визначити їх потенційний розмір, оцінити співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Невирішення в ухвалі про забезпечення позову питання про застосування зустрічного забезпечення не є порушенням зі сторони суду та разом з тим не позбавляє апелянта в порядку ст..154 ЦПК України звернутися до суду із відповідною заявою про застосування зустрічного забезпечення позову зазначивши про відповідні обставини та додавши необхідні докази.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, та дійшов до правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність постановленої ухвали, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Васильєва Павла Олеговича - залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02.12.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова