Дата документу 12.08.2021 Справа № 334/827/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/827/20 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/2820/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання послуг з придбання нерухомості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору неукладеним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання послуг з придбання нерухомості.

В обґрунтування позову зазначала, що на початку січня 2020 року до неї звернулась дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з метою продажу житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

18 січня 2020 року ПП « ОСОБА_2 » та ОСОБА_1 було укладено договір про надання посередницьких послуг з придбання об`єкту нерухомості.

12 січня 2020 року позивачем та ОСОБА_1 було здійснено огляд житлової квартири, яка знаходиться за адресую АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом огляду вищезазначеної квартири від 18 січня 2020 року.

31 січня 2020 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу р.н.134 житлової квартири АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповал О.Г.

ОСОБА_2 зазначала, що повністю супроводжувала підготовку до укладання угоди та була присутня при укладенні договору купівлі-продажу. Після проведення угоди, ОСОБА_2 попросила ОСОБА_1 розрахуватися відповідно до укладеного договору від 18 січня 2020 року та виплатити винагороду у розмірі 600 доларів США, що станом на 14 лютого 2020 року еквівалентно 14687,70 грн. Однак, відповідач відмовився виплачувати винагороду, аргументувавши тим, що він розрахується пізніше. Проте, на цей час так і не розрахувався.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 14687,70 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У травні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання договору неукладеним.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, ОСОБА_1 зазначав, що 12 січня 2020 року, серед інших квартир ОСОБА_1 була оглянута квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

18 січня 2020 року між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № б/н від 18 січня 2020 року про надання посередницьких послуг з придбання нерухомості.

31 січня 2020 року ОСОБА_1 придбав частку квартири АДРЕСА_3 . При цьому, допомоги чи послуг від ОСОБА_2 ОСОБА_1 не отримав. Він відмовився від оплати договору, оскільки вважає, що фактично послуги надані не були. Пропозицію ОСОБА_1 щодо надання поточного рахунку у відділенні банку для можливості самостійного визначення її участі у придбанні нерухомості і можливості часткової сплати, останньою було відхилено.

ОСОБА_1 зазначає, що договір від 18 січня 2020 року не містить всіх істотних умов, які необхідні для його укладення. Договором відносини щодо замовлення робіт чи послуг та прийняття їх не врегульовані. Вартість виконаних робіт у договорі зазначена у іноземній валюті. При цьому договір має виправлення та закреслення. Відсутні строк, порядок надання послуг, строк та порядок оплати послуг, відсутні банківські реквізити позивача.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати договір без номеру від 18 січня 2020 року про надання посередницьких послуг з придбання об`єкту нерухомості неукладеним, та стягнути з ОСОБА_2 судовий збір та судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору неукладеним об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання послуг з придбання нерухомості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року відмовлено у задоволені вимог за первісною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання послуг з придбання нерухомості.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору неукладеним.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що нею не доведено факт надання послуг з виконання Договору від 18 січня 2020 року про надання посередницьких послуг з продажу нерухомості після його укладання. Посилання ОСОБА_2 про те, що нею на виконання умов договору з ОСОБА_1 надано послуги, що підтверджується актом огляду від 18 січня 2020 року, суд до уваги не прийняв, оскільки вказаний акт підтверджує проведення огляду 12 січня 2020 року, тобто до підписання вказаного договору. При цьому, відповідно до п.1.2 Договору право і обов`язок брати участь в підготовці документів, необхідних для продажу об`єкту нерухомості ОСОБА_2 отримала з моменту укладання договору.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні зустрічних позовних вимог мотивована тим, що дії сторін, зокрема підписання договору від 18 січня 2020 року, свідчить про укладення договору. Доводи ОСОБА_1 фактично вказують на ознаки недійсності договору, проте вимоги щодо визнання договору недійним заявлені не були.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням в частині вирішення його позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року в частині відмови у визнанні договору неукладеним скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимог ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір б/н від 18 січня 2020 року про надання посередницьких послуг з придбання об`єкту нерухомості. 12 січня 2020 року, до укладання договору, серед інших квартир, ним була оглянута і квартира АДРЕСА_3 . 31 січня 2020 року ОСОБА_1 без участі ОСОБА_2 , без її консультацій, без надання інших будь-яких послуг щодо об`єкту нерухомості, придбав частку квартири АДРЕСА_3 . Скаржник вказаний договір від 18 січня 2020 року про надання посередницьких послуг з придбання об`єкту нерухомості вважає змішаним з присутністю елементів договору надання послуг та договору підряду. Проте, послуг, яки б були необхідні та споживалися би ОСОБА_1 в процесі вчинення певних дій або здійснення певної діяльності скаржник не замовляв.

Крім того, в договорі від 18 січня 2020 року відсутні всі істотні умови, які необхідні для такого договору. Зокрема, предмет договору - надання консультативних, інформаційних та інших послуг - передбачає замовляння цих послуг та прийняття їх хоча би на підставі акту про надання послуг та відповідною вартістю. Але цього не врегульовано. Договором відносини щодо замовлення робіт чи послуг та прийняття їх не врегульовані. Вартість послуг - вказана в іноземній валюті, закреслена та виправлена ручкою. Строки та порядок надання (приймання) послуг - відсутній. Строк сплати - відсутній. Порядок сплати - відсутній. Відсутні дійсні банківські реквізити позивача. В договорі вказані реквізити КБ «Надра», однак в Газеті «Голос України» № 103(6107) від 12.06.2015 була публікація про ліквідацію вказаної банківської установи. Відсутні строк на який укладено договір.

За таких обставин, ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст. 629 ЦК України, діяти по такому договору неможливо.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 121-127), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Так, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Також, згідно приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вищезазначених вимог, колегія суддів звертає увагу, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року у цій справі переглядається в апеляційному порядку лише в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору неукладеним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 січня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договорі про надання посередницькихпослуг з придбання об`єкта нерухомості (а.с. 15-17).

Предметом вищевказаного договору є надання виконавцем замовнику консультаційних, інформаційних та інших послуг зі сприяння у придбанні об`єкта нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник зобов`язався оплатити вказані послуги у строки та у порядку, встановлені цим Договором.

Розділом 2 договору сторони визначили права та обов`язки за цим договором., зокрема, виконавець взяв на себе зобов`язання щодо розміщення заявки замовника у своїй базі даних, здійснити пошук об`єкта нерухомості, який відповідає вимогам; провести аналіз ринку пропозиції з використанням власної бази даних; надавати консультативно-інформаційні послуги з питань купівлі-продажу об`єкту нерухомості; організувати огляд об`єкта нерухомості; перевірити ступінь готовності документів на об`єкт, що придбається, забезпечити замовника інформацією щодо заборгованості за житлово-комунальними послугами, а також кількість зареєстрованих осіб; сприяти укладенню між Замовником та продавцем взаємовигідного договору купівлі-продажу; надати допомогу при оформленні попередньої угоди для укладення Договору купівлі-продажу. Замовник взяв на себе зобов`язання не передавати отриману інформацію без згоди виконавця та оплатити послуги виконавця.

Пунктом 3.1 Договору сторони визначили, що вартість послуг, наданих виконавцем за цим договором становить 600 доларів США.

Договір підписано сторонами.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання неукладеним вищевказаного договору, ОСОБА_1 зазначав, що ним вказані у договорі послуги не замовлялись.

Згідно із частиною 1статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункти 7.5-7.13), порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині 1статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною 1статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною 1статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(частина 1статті 638 ЦК України).

Проте, доводи скаржника в частині того, що ним не замовлялись послуги, які зазначені у Договорі від 18 січня 2020 року, спростовується встановленими обставинами, зокрема, переліком послуг виконавця, наведеним у договорі, який підписано ОСОБА_1 , що останнім не заперечується.

Також, не є підставою для визнання договору неукладеним та обставинами, що вартість послуг за ним, сторони визначили в іноземній валюті.

Також не можуть бути підставою для визнання правочину неукладеним посилання ОСОБА_1 на те, що у договорі сторони не визначили строк його дії та порядок надання послуг.

У пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: «не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту».

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

При цьому, при вирішенні судом першої інстанції вимог первісного позову, судом було досліджено питання часткового виконання умов договору, за наслідками якого, суд констатував недоведеність ОСОБА_2 факту надання послуг ОСОБА_1 після підписання цього договору.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на ч. 2 статті 16 ЦК України, відповідно до якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У справі, що розглядається, позивач за зустрічним позовом звернувся з вимогою про визнання неукладеним Договору від 18 січня 2020 року не зазначаючи при цьому, яким чином обраним ним спосіб захисту призведе до відновлення порушеного на його думку права.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору неукладеним.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 серпня 2021 року.

Головуючий:

Судді: