ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ОТП Факторинг Україна просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року у справі №212/10073/13-ц та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ТОВ ОТП Факторинг Україна на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року просить відмовити ТОВ ОТП Факторинг Україна у задоволенні апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року та рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № МL-311/114/2008 за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 28 270,00 доларів США. Згідно п. 3. ч. 1 Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процента ставка 5,49 відсотка + FIDR. Дата остаточного повернення кредиту 11 червня 2018 року.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Договір поруки № SR-311/114/2008/1 від 11 червня 2008 року відповідно до якого, ОСОБА_4 прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 всіх боргових зобов`язань перед «Банком» за Кредитним договором № МL-311/114/2008 від 11 червня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 виданим 06 серпня 2018 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 яка прийняла спадщину після померлого та є правонаступником прав та обов`язків які не припинились зі смертю спадкодавця.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором між ОСОБА_5 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Договір поруки № SR-311/114/2008 від 11 червня 2008 року відповідно до якого, ОСОБА_5 прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 всіх боргових зобов`язань перед «Банком» за Кредитним договором № МL-311/114/2008 від 11 червня 2008 року.

За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором МL-311/114/2008 від 11 червня 2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк») та відповідачем.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Також судом першої інстанції було встановлено, що у зв`язку з не виконанням зобов`язань за Кредитним договором МL-311/114/2008 від 11 червня 2008 року, станом на 12 липня 2010 року за відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , як за солідарними боржниками існувала заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у зв`язку з чим заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 29 квітня 2011 року у справі 2-839/11 стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в AT «ОТП Банк» міста Києва МФО 300528 , заборгованість у розмірі - 258832 гривні 77 копійок (Двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять дві гривні 77 копійок): а також стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ОСОБА_5 . ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 AT «ОТП Банк» міста Києва МФО 300528. , судовий збір по сплаті держмита в сумі, - 1700 гривень 00 копійок та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі - 120 гривень 00 копійок.(а.с.236-238 т.2)

Пунктом 1.9.1 ч.2 Кредитного договору встановлено, що «незважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7. та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної Вимоги».

Отже, кінцевий строк виконання зобов`язання за даним кредитним договором МL-311/114/2008 від 11 червня 2008 року було змінено банком шляхом пред`явлення дострокової вимоги до позичальника про повернення заборгованості розрахованої станом на 12 липня 2010 року, а саме - звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим строк дії договору змінився.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 61-11047св18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор, у цьому випадку, має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти, комісію та неустойку, проте, має право на отримання компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України.

Однак, в поданому до суду позові, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" зазначає, що станом на 10 березня 2015 року за відповідачами ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_3 як за солідарними боржниками існує заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором МL-311/114/2008 від 11 червня 2008 року яка складає 3 069 924,05 гривень (три мільйони шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 05 копійок), яка складається із заборгованості по кредиту - 27 734,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті, відповідно до курсу НБУ (станом на 10.03.2015 року) становить 635032,37 грн. (шістсот тридцять п`ять тисяч тридцять дві гривні 37 коп.); заборгованість по відсоткам - 1 099,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті, відповідно до курсу НБУ - 25 166,37 грн. (двадцять п`ять тисяч сто шістдесят шість гривень 37 коп.); заборгованість по пені - 2 409 725, 31 грн. (два мільйони чотириста дев`ять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень 31 коп.).

А тому, суд першої інстанції вірно зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 10.03.2015 відповідно до якого включає в суму боргу, суму, яка була фактично стягнута на користь позивача за рішенням суду від 29 квітня 2011 року у справі 2-839/11 та нараховані відсотки і пеню в період після ухвалення рішення, тобто з 2011 по 2015 роки є необґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ ОТП Факторинг Україна, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором МL-311/114/2008 від 11 червня 2008 року яка складає 3 069 924,05 гривень немає.

Доводи апеляційної скарги, що про заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29.04.2011 року у справі №2-839/11 ТОВ ОТП Факторинг Україна не знає та вказане рішення ніколи не надсилалось й виконавчі листи апелянт ніколи не отримував, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані підстави були дослідженні та перевірені судом першої інстанції, яким надана відповідна правова оцінка.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування зазначеного апелянтом не надано.

Інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам відповідача у суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку та висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова