Справа № 308/1010/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Мацунича М. В., Собослоя Г. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представниці - адвокатеси Жук Лариси Борисівни на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2021 року, постановлену суддею Бедьом В. І.,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування нерухомим майном.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2020, зокрема відкрито провадження у справі за цим позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.08.2021позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з одночасним наданням йому строку для усунення її недоліків у строк до 08.09.2021, однак не більше п`яти днів із дня вручення копії ухвали.

Ухвалою цього ж суду від 09.09.2021 зазначений позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представниця - адвокатеса Жук Л.Б. просили зазначену ухвалу про залишення позову без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки ще 01.04.2020 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення цієї справи до судового розгляду, а відтак суд не мав права залишати 27.08.2021 позовну заяву без руху, оскільки, відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, таким правом суд наділений лише після відкриття провадження у справі, а не після проведення підготовчого засідання.

Стверджували, що вже на стадії судового розгляду справи не є можливим залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Службу у справах дітей Ужгородської міської ради. До того ж залучення до участі у справі цієї служби не є необхідним, оскільки малолітні діти проживають за іншим зареєстрованим місцем проживання своїх батьків.

Зазначали і про не вирішення судом в оскарженій ухвалі питання про повернення сплаченого судового збору.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 4 жовтня 2021 року призначено розгляд цієї апеляційної скарги в порядку письмового провадження, за наявними в справі матеріалами та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з одночасним наданням йому строку для усунення її недоліків у строк до 08.09.2021, однак не більше п`яти днів із дня вручення копії ухвали.

Підставою для залишення цього позову без руху слугувало те, що позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, оскільки позивач: 1) не вказав у позові як співвідповідачів дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та не надав жодних доказів про їх проживання у спірному житловому приміщенні; 2) не вказав у позовній заяві як обов`язкового учасника в цій справі відповідний орган опіки та піклування, як того вимагає ст. 19 СК України; 3) не подав до суду відповідного клопотання про залучення цих осіб до участі у справі (а.с.74-75).

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивач в установлений судом строк недоліки позовної заяви не усунув.

Проте колегія суддів із такими висновками місцевого суду погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

За приписами частин 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права (надалі - ЄСПЛ).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить усталена практика ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом.

Частиною першою статті 174 ЦПК України констатовано, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження зі способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за вимогою або вимогами не перешкоджає розгляду справи, оскільки це може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для залишення позовної заяви без руху і, як наслідок, (у даному випадку) залишення позову без розгляду.

За приписами ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Оцінка доказів наданих сторонами, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі або залишення позову без руху.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем ОСОБА_1 не додано до позовної заяви доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що ним зазначено обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.

Приписами статті 51 ЦПК України регламентовано, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні правові висновки містяться, наприклад, і в постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 727/1561/16-ц (провадження № 14-33цс19), від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16-ц (провадження № 61-4340св18), від 8 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20).

Саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 303/3567/16-ц (провадження № 61-23390св18).

За таких обставин пред`явлення позову не до всіх відповідачів не може бути підставою для залишення позову без руху і, як наслідок, його повернення чи залишення без розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції необґрунтовано на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України залишено позов ОСОБА_1 без розгляду.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Установлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. ЄСПЛ надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Отже, суд першої інстанції на зазначені вище обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно залишив позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду, відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, - скасуванню з одночасним направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представниці - адвокатеси Жук Лариси Борисівни задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2021 року.

Суддя-доповідачка Судді