Провадження № 2/364/87/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2021 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г. І.

за участю:

Позивача,

інші учасники справи - не з`явилися,

розглянувши у відкритих судових засіданнях у порядку загального позовного провадження в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

орган опіки та піклування Володарської селищної ради Київської області,

про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 27.11.2020 р. надійшов зазначений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа (первісно визначена): Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав, в якому Позивач просить суд: позбавити Відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8); справа надійшла до суду разом з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.10.2020 р. про направлення справи за підсудністю (а.с. 41).

На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачем у позовній заяві зазначено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з квітня 2004 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дитина - дочка ОСОБА_3 . Але після народження дочки Відповідач припинив спільне життя з Позивачем, до дитини не виявляв своїх батьківських намірів, не приділяв уваги і не підтримував у матеріальному плані, дитина залишилась проживати з Позивачем та перебувати на її утриманні; з 21.10.2010 р. з Відповідача стягуються аліменти на утримання дочки, які той сплачує не систематично. Також Позивач зазначила, що Відповідач дочку ніколи не бачив і не мав наміру підтримувати з нею стосунки, тому ним складено та посвідчено у нотаріуса заяву про відмову від батьківських прав на дитину і про надання згоди на позбавлення його батьківських прав щодо неї. Попередньо Позивач намагалася, як стверджується в позові, провести профілактичні бесіди з Відповідачем щодо його батьківської участі у вихованні дочки, але останні 8 років він не підтримує з Позивачем спілкування. За станом на тепер Позивач 16.08.2019 р. зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, змінивши прізвище на « ОСОБА_1 », з цим чоловіком до реєстрації шлюбу проживала спільно п`ять років, тому він вже тривалий час займається вихованням нашої спільної з Відповідачем дочки, саме його дочка вважає батьком. Ми маємо намір своєю сім`єю виїжджати за кордон на відпочинок, також для вивчення іноземних мов плануємо віддати дитину до навчального закладу з іноземним ухилом, такі заклади зазвичай здійснюють виїзди на екскурсії до інших країн. Проте через непідтримання Відповідачем зв`язку з нами, з дочкою звернутися до нього відносно вирішення таких питань є неможливим (а.с. 1-8).

Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 02.02.2021 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 02.03.2021 р. (а.с. 49-50), в якому оголошено перерву до 06.04.2021 р. для надання можливості Позивачеві долучити додаткові докази, надалі підготовче судове засідання було відкладено на 16.04.2021 р. у зв`язку з надходженням до суду клопотання зазначеної вище Третьої особи (Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області) про заміну Третьої особи на належний орган опіки та піклування, оскільки вони перебувають у стані припинення (а.с. 67).

Ухвалою суду від 16.04.2021 р. за клопотанням Позивача (а.с. 72) замінено первісно визначену Позивачем у позовній заяві Третю особу (Службу у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області) на орган опіки та піклування Володарської селищної ради Київської області, підготовче судове засідання відкладено на 06.05.2021 р. (а.с. 74-76), надалі на 19.05.2021 р. і 08.06.2021 р. через неявку учасників справи.

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. призначено справу до судового розгляду по суті на 26.07.2021 р., зобов`язано Позивача вирішити питання щодо забезпечення участі в судовому розгляді неповнолітньої ОСОБА_3 , Третю особу - надати суду письмовий висновок щодо вирішення спору, наявності/відсутності підстав, доцільності/недоцільності позбавлення Відповідача батьківських прав (а.с. 95-97); у судовому засіданні 26.07.2021 р. було оголошено перерву до 10.08.2021 р. для виконання Позивачем вимог згаданої ухвали і забезпечення участі дитини, які виповнилося вже 10 років та в інтересах якої розглядається справа, а також для надання суду доказів на підтвердження заявлених Позивачем до стягнення судових витрат на юридичну допомогу у розмірі 7 830,80 грн. (а.с. 8).

У судових засіданнях 26.07.2021 р. та 10.08.2021 р. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додаткова зазначила, що вони (її сім`я) проживають утрьох: вона, її чоловік та дитина (спільна з Відповідачем неповнолітня дитина), при цьому дитина не знає Відповідача, вона з ним не знайоми, ніколи в житті не спілкувалася, Відповідач бачив дитину лише, коли дитині було десь років 3-4. Дочка знає, що в неї є рідний батько, але в обличчя його знає, на вулиці вона його не впізнає. Разом з Відповідачем вона проживала спільно десь 8 років, але той покинув її, коли вона була ще вагітна. Дитиною він не цікавиться, навіть на її дні народження не дзвонить, допомоги не надає, сплачує лише присуджені аліменти.

Крім того, в судовому засіданні 10.08.2021 р. Позивач заявила про відмову від стягнення з Відповідача судових витрат, оскільки на підтвердження витрат на юридичну допомогу нею надано копію договору, проте доказів, яку саме допомогу їй надали, вона не може, адже фірма, до якої вона звернулася лише допомогли скласти позовну заяву, зробити копії, обіцяли ходити в суд, але так більше не допомагали.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, про дату, час і місце засідань суду належно повідомлявся в установленому статтями 128, 130 ЦПК України порядку, про розгляд справи по суті 27.07.2021 р. та 10.08.2021 р. також повідомлений, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 102-103, 116), до суду 12.07.2021 р. подав заяву про визнання позову з проханням розгляд справи проводити без його участі, він не заперечує проти позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує (а.с. 104).

Представник Третьої особи Колдашова Л.В. (довіреність від 08.02.2021 р., а.с. 92) у судовому засіданні 27.07.2021 р. позов підтримала з підстав, викладених у долученому нею до матеріалів справи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 106-109). Надалі подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 115).

Також у судовому засіданні 10.08.2021 р. з`ясовано думку дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу досліджуваних обставин справи, яка зазначила, що їй виповнилося 12 років, ОСОБА_2 як свого батька вона знає зі слів матері, що саме він є її батьком, але ніколи його не бачила, не знає його, навіть не спілкувалася телефоном, тому батьком вона називає свого вітчима, який з ними разом живе.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроджена с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 10-14), 16.08.2019 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінивши прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 16.08.2019 р. Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області , актовий запис № 317 (а.с. 24).

Також судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 01.06.2009 р. виконавчим комітетом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 27 від 01.06.2009 р. (а.с. 16).

За загальними положеннями Декларації прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).

За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Національне законодавство України покладає на батьків обов`язки утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України).

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини визначені також Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з приписами частин першої, другої статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

На порушення наведених вимог Відповідач ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо виховання і розвитку названої вище дитини не виконував і не виконує з огляду на таке.

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із своєю матір`ю (Позивачем) та вітчимом ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів Позивача та її сусідів батько дитини ОСОБА_2 (Відповідач) не проживає з ними вже протягом 11 років, взагалі не з`являться, не приділяє участі у виховання дитини, що стверджено в доданому до позовної заяви акті обстеження житлово-побутових умов Позивача від 05.05.2020 р. (а.с. 27).

Згідно з характеристикою Еколого-природничого ліцею № 116 міста Києва від 18.05.2020 р. № 75 (а.с. 25), неповнолітня ОСОБА_3 навчається в цьому ліцеї з 2019 року, зарекомендувала себе як вихована та сумлінна учениця, має достатній рівень навчальних досягнень, на уроках уважна, дівчинка охайна, працелюбнааа, має власну думку, активна, бадьора, переважно знаходиться в гарному настрої, врівноважена, мати - ОСОБА_1 (Позивач) та вітчим - ОСОБА_5 приділяють належну увагу вихованню дитини, забирають після уроків, відвідують свята, батьківські збори, рідний батько - ОСОБА_2 (Відповідач) за час навчання дитини до закладу освіти не приходив, рівнем навчання та творчих успіхів дитини не цікавився, по телефону з класним керівником та педагогами не спілкувався (а.с. 25).

Крім того, до позовної заяви долучено оригінал нотаріально посвідченої заяви Відповідача щодо його добровільної відмови від батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , просить виключити дані про батька із свідоцтва про народження названої дитини (а.с. 30).

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідача за результатами встановлення аналогічних наведеним обставин розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при Володарській селищній раді Київської області 09.04.2021 р. та 30.06.2020 р. (протоколи № 3 і № 5); за наслідками розгляду та проведених з Відповідачем бесід зроблено висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, затверджений рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 13.07.2021 р. № 155 (а.с. 106, 107-109). При цьому, як вбачається з цього висновку, неповнолітня ОСОБА_3 03.03.2021 р. у присутності начальника служби у справах дітей і сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, що вона не заперечує щодо позбавлення батьківських прав її батька - ОСОБА_2 відносно неї; за актами обстеження умов проживання дитини від 03.06.2021 р. та умов проживання Відповідача від 17.06.2021 р. умови проживання у них нормальні, проте батько дитини (Відповідач) 02.09.2020 р. написав згадану нотаріальну заяву стосовно добровільної відмови від батьківських прав, 12.07.2021 р. Відповідач у присутності начальника служби у справах дітей і сім`ї Володарської селищної ради Київської області написав аналогічну заяву.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої, частин третьої, четвертої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них; під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

На підставі частини першої статті 165 названого Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

За роз`ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В усіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, а так само судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України).

За встановлених судом обставин і наведених вище законодавчих підстав суд дійшов до висновку, що Відповідач на порушення вимог законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дочки, в інтересах якої подано позов, оскільки фактично самоусунувся від виконання цих обов`язків протягом останніх щонайменше 11 років, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, про її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує її харчуванням, медичним доглядом, лікування дитини, взагалі не спілкується з дитиною, яка не знає його навіть в обличчя, тим самим Відповідач переклав свої батьківські обов`язки повністю на Позивача, яка турбується про дитину протягом всього часу її життя.

Наведені обставини кожна окремо та у своїй сукупності, на переконання суду, є правовою підставою для позбавлення Відповідача батьківських прав відносно названої вище неповнолітньої дитини, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Згідно з частиною шостою статті 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Водночас, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей; батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина четверта статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», частина друга статті 166, стаття 180 Сімейного кодексу України); при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (частина третя статті 166 Сімейного кодексу України). Проте з доданих до позовної заяви документів судом встановлено, що аліменти з Відповідача на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 стягуються на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2010 р., виконавче провадження № 33598493 (а.с. 17, 20, 23, 28-29).

Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову.

Питання щодо стягнення з Відповідача судових витрат на правничу допомогу судом не вирішується з огляду на заявлену в судовому засіданні 10.08.2021 р. відмову Позивача від стягнення цих витрат.

За імперативними приписами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача стягуються на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» відносно повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

Зважаючи на складність справи складання повного рішення суду в справі відкладено в межах десятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 25 Закону України «Про охорону дитинства», статей 150, 164-167 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 2-4, 12, 13, 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 351-355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Володарської селищної ради Київської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), відносно такої його дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис від 01.06.2009 р. № 27.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп.

Управлінню Державної казначейської служби України у Володарському районі Київської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп, сплачений на підставі квитанції від 13.04.2020 р. № 13-260818/1.

Рішення суду після набрання законної сили надіслати до Володарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Копії повного рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги - рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду складено 19.06.2021 р.

Суддя Л. А. Макаренко